ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2022 Провадження № 3/425/191/22

Справа № 425/175/22

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Коваленка Дениса Сергійовича, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ),

в с т а н о в и в:

До Рубіжанського міського суду Луганської області, 21 січня 2022 року надійшов протокол серії ВАБ № 714687 від 11 січня 2022 року про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), з матеріалами.

Аргументи Держави Україна в особі поліцейського, який склав протокол, полягали у тому, що 11.01.2022 року о 12 годині 30 хвилин гр. ОСОБА_1 перебував по вул. 30 років Перемоги, 14 без документів, що посвідчують особу, чим порушив п.п.2 п. 2-2 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 зі змінами, своїми діями останній порушив правила карантину відповідно до ст.. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». А за це передбачена адміністративна відповідальність частиною 1 статті 44-3 КУпАП.

Оцінка суду.

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП) та інших законів України (стаття 2 КУпАП).

І, серед іншого, в силу положень частини 1 статті 44-3 КУпАП, адміністративним правопорушенням являється порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Положеннями статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів).

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зокрема підпунктом 2 пункту 2-2, на період дії карантину були запровадженні обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме було заборонено перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні.

Положення частини 1 статті 9 КУпАП передбачають, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, склад будь-якого адміністративного правопорушення, що передбачене законом, характеризується єдністю чотирьох елементів: об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. При цьому, не доведення або відсутність в діянні конкретної особи будь-якого з цих елементів, виключає склад відповідного правопорушення, а значить і адміністративну відповідальність за вчинення такого діяння.

Суд вже вказував на те, що за положеннями частини 1 статті 44-3 КУпАП, адміністративним правопорушенням, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_2 , являється порушення не будь-яких правил, а саме правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже, об`єктивною стороною цього правопорушення є: або порушення правил щодо карантину людей, або порушення санітарно-гігієнічних правил і норм, або порушення санітарно-протиепідемічних правил і норм, які при цьому (тобто, кожне з яких), передбачене Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб" чи іншими актами законодавства, а також порушення рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами (як окреме діяння).

Поліцейським у протоколі від 11 січня 2022 року, складеному відносно ОСОБА_1 не зазначено які саме правила, чи то правила щодо карантину людей, чи санітарно-гігієнічні, чи санітарно-протиепідемічні правила порушив ОСОБА_2 або, що він порушив якесь рішення органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Тобто, в зазначеному протоколі поліцейським не зазначена і не доведена доказами кваліфікація діяння ОСОБА_2 згідно з об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 44-3 КУпАП.

Але питання кваліфікації діяння будь-якої людини, як адміністративного правопорушення (і його проведення, і його доказування), є першочерговим завданням поліцейського, оскільки в силу положень пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В силу положень частини 1 статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення, уповноваженою на те посадовою особою, складається протокол. А згідно з частиною 2 цієї ж статті, він складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Таким є загальний порядок початку провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, у даному випадку, саме поліцейський повинен був встановити наявність і події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 44-3 КУпАП в діяннях ОСОБА_1 .

Що стосується суду, то його функція і роль полягає в іншому. Обов`язок суду (у справах про адміністративні правопорушення) перевірити чи є в діянні людини усі ознаки того складу адміністративного правопорушення, у вчиненні якого його підозрює поліцейський, і здійснити це суд може тільки в межах вже здійсненої поліцейським кваліфікації яка, у цій справі, полягає у визначенні порушення тих правил і того рішення органу місцевого самоврядування, які передбачені частиною 1 статті 44-3 КУпАП і які міг порушити ОСОБА_2 .

Відповідно до положень частини 1 статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Тому суд не може перебирати на себе функції інших органів влади, зокрема й функції виконавчої влади в особі посадових осіб поліції функцією яких, серед іншого, є визначення наявності в діянні конкретної людини складу того чи іншого адміністративного правопорушення. Тобто суд не має права з власної ініціативи здійснювати кваліфікацію діяння людини, суд може тільки перевірити правильність вже здійсненої кваліфікації.

Поліцейський вважає, що ОСОБА_1 порушив вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та правила карантину відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Дійсно, названою постановою в Україні, на період дії карантину, було заборонено перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус.

Разом з цим суд враховує і одразу відзначає, що в силу положень частини 4 статті 29 та частини 1 статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" вказану постанову прийнято з метою встановлення карантину, а названий закон дає повноваження Кабінету Міністрів України встановлювати тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки виключно з метою і на час впровадження карантину.

Але під карантином закон передбачає адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Отже не зважаючи на те, що правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 44-3 КУпАП, дійсно є порушення людиною правил щодо карантину, не будь-яке діяння буде складом правопорушення за цією статтею, а виключно те, що являє собою порушення адміністративних та медико-санітарні заходів, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб (оскільки саме так, визначає карантин частина 1 статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб").

З огляду на що, суд одразу констатує, що порушення людиною правила щодо перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні, не є порушенням правил щодо карантину людей або інших правил, оскільки хоча це і адміністративний захід, його застосування чи не застосування жодним чином не може запобігати поширенню особливо небезпечної інфекційної хвороби, якою безперечно є COVID-19 (з огляду на визначення цієї хвороби у частині 1 статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та офіційну статистику хворих як в Україні, так і у світі).

Тому суд хоча і погоджується із тим, що ОСОБА_2 був на вулиці без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи спеціальний статус, таке діяння не містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 44-3 КУпАП, в частині порушення правил карантину людей, або порушення санітарно-гігієнічних правил і норм.

Відтак суд констатує, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 44-3 КУпАП, в діянні ОСОБА_3 , поліцейським не доведено.

В силу положень частини 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

А згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому враховуючи це, і оскільки суду не надано доказів наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 44-3 КУпАП, в діянні ОСОБА_1 , вчиненого ним 11 січня 2022 року, провадження у справі слід закрити.

Відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому враховуючи, що судом прийнята постанова про закриття провадження, судовий збір стягненню не підлягає.

Отже, керуючись статтями 1, 2, 7, 8, 9, 10, 17-24, 26, 27, 33-38, 40-1, 173, 221, 245-253, 254-255, 268, 271, 276, 279, 280, 283-285, 287, 294, 298-300, 304, 305, 306 КУпАП, суд

в и р і ш и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом 10 (десяти) днів, з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги у вказаний строк, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Копію постанови направити ОСОБА_1 та до Відділу поліції

№ 1 Сєвєродонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області.

Суддя Д.С. Коваленко