Справа № 128/1032/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 червня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., отримавши адміністративний матеріал з Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

-за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП, -

УСТАНОВИЛА:

08.06.2022 до провадження Вінницького районного суду Вінницької області з Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду даної справи визначено головуючу суддю Саєнко О.Б.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №430543 убачається, що 22.02.2022 о 21:50 год. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , умисно вчинив відносно колишньої дружини ( ОСОБА_2 ) домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме перебуваючи в п`яному вигляді ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КпАП України. В даному протоколі у якості потерпілої зазначена ОСОБА_2 .

Оглянувши даний адміністративний матеріал, суд прийшов до такого висновку.

09.09.2020 до Вінницького районного суду Вінницької області звернулась із позовом ОСОБА_3 (матір ОСОБА_2 ) до ОСОБА_1 «про визнання особи такої що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з місця реєстрації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Вінницько- Хутірська сільська рада Вінницького району Вінницької області, справа №128/2376/20.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду даної цивільної справи визначено головуючу суддю Саєнко О.Б.

Підставою та предметом спору по даній цивільній справі є наявні на розсуд позивача перешкоди у здійсненні права користування і розпоряджання своїм майном, а саме: будинком за адресою АДРЕСА_1 , які чинить позивачу відповідач ОСОБА_1 , тому вона, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою.

21.12.2021 у судовому засіданні в вказаній цивільній справі №128/2376/20 ОСОБА_2 судом опитана у якості свідка як заявлену особу з боку позивача.

Станом на дату надходження даного адміністративного матеріалу до Вінницького районного суду Вінницької області, розгляд цивільної справи №128/2376/20 судом - не завершений.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за необхідне заявити самовідвід, виходячи з такого.

КУпАП не містить положень щодо відводу (самовідводу) судді, проте суддя може взяти самовідвід, керуючись загальними принципами, які випливають з Конституції України та вимог щодо об`єктивності і неупередженості судді, зазначених у міжнародно-правових актах.

З огляду на це та відсутність у КУпАП норм, які б регулювали питання відводу і самовідводу судді, проте беручи до уваги аналогічні норми, що містяться, зокрема, в Кодексі адміністративного судочинства України, Кримінальному процесуальному Кодексі України та Цивільному процесуальному кодексі України, враховуючи подібність неврегульованих у КУпАП правовідносин, слід застосувати аналогію закону.

Згідно положень, викладених в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», вбачається , що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини .

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Таким чином, на основі зазначеного вище можна зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти.

Щодо суб`єктивної складової цього поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу під час об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Суб`єктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості, є, наприклад, висловлювання голови суду по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу («Сандер проти Сполученого Королівства»); не реагування судді на расистські висловлювання присяжних («Ремлі проти Франції») тощо. Так, у рішенні у справі «Бушемі проти Італії» було визнано порушення суб`єктивного критерію неупередженості суддів, адже голова суду, в якому мала розглядатися справа, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі. З огляду на це ЄСПЛ наголосив, що судді при виконанні ними службових обов`язків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

При вирішенні, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Тому, з метою виключення будь-яких сумнівів у учасників цивільної справи та вищевказаного адміністративного протоколу щодо об`єктивного їх розгляду судом та для забезпечення умов, за яких у будь-кого стороннього спостерігача не виникало б сумнівів щодо розгляду цих справ безстороннім та неупередженим судом, суд приходить до висновку, що заяву про самовідвід слід задовольнити.

За таких обставин, також суд вважає за необхідне передати матеріали справи до канцелярії Вінницького районного суду Вінницької області для визначення іншого судді.

Керуючись ст. ст. 39-41 ЦПК, ст.283 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко Олени Борисівни про самовідвід задовольнити.

Відвести головуючого суддю Саєнко Олену Борисівну від розгляду адміністративного матеріалу ( справа №128/1032/22)

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП - передати для визначення іншого судді Вінницького районного суду Вінницької області.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Олена САЄНКО