ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2022 Справа №607/7260/22

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Надія Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , працює молодшою медсестрою в аптеці «36/6» №1 (м. Тернопіль), вдова,

за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №232576 від 06 червня 2022 року, 31 травня 2022 року о 19 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в громадському місці, а саме у дворі будинку, який знаходиться по АДРЕСА_2 , вчинила конфлікт, зокрема висловлювалась нецензурною лексикою та погрожувала фізичною розправою, кидала камінням та сокирою в сторону ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок і спокій громадян.

У суді ОСОБА_1 , пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні правопорушення не визнала, пояснила, що дрібного хуліганства вона не вчиняла, а, навпаки, ОСОБА_2 поводив себе агресивно та вчиняв відносно неї неправомірні дії.

Для вирішення питання про те, чи були вчинені дані правопорушення, та чи винна ОСОБА_1 у їх вчиненні, судом досліджено наявні у справі докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №232576 від 06 червня 2022 року, зміст якого викладено вище;

-рапорт інспектора-чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Гутмана Є.П. від 31 травня 2022 року;

-заяву ОСОБА_2 від 31 травня 2022 року, у якій він повідомив, що його сусідка ОСОБА_1 31 травня 2022 року близько 19 год. 00 хв. погрожувала йому фізичною розправою та вбивством, безпідставно накинулась на нього з сокирою (сапою), після чого вона кидала у нього цеглою;

-пояснення ОСОБА_2 від 31 травня 2022 року, у яких вказано, що 31 травня 2022 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи у дворі свого будинку, він зустрівся із своєю сусідкою ОСОБА_1 , яка безпідставно накинулась на нього з сокирою (сапою), після чого вона кидала у нього камінням (цеглою). Своїми діями створила загрозу його життю та здоров`ю, тому він був змушений застосувати відносно своєї сусідки перцевий балончик, після його застосування правопорушення припинилось та він зателефонував на лінію «102». Зазначив, що такі дії ОСОБА_1 вчиняє не вперше;

-пояснення ОСОБА_1 від 06 червня 2022 року, у яких вона вказала, що, прийшовши з роботи додому, її сусід повідомив, що ОСОБА_2 знову «повалив» її пліт біля грядок. Після цього вона переодягнулась та вийшла надвір, почала піднімати паркан, забивати колик цеглою але, оскільки забити так і не змогла, взяла сокиру стару та стала забивати нею. В цей час з під`їзду будинку вийшов ОСОБА_2 , якому це не сподобалось, тому він почав висловлюватись у її сторону нецензурними словами, обзивати, на її зауваження штовхнув її в плече, витягнув перцевий балончик і розпилив їй у очі, після чого вона викликала поліцію, яка, в свою чергу викликала швидку, оскільки ОСОБА_2 розпилив увесь вміст балончика та її очі дуже пекли, що може підтвердити свідок події ОСОБА_3 ;

-пояснення ОСОБА_3 від 06 червня 2022 року, у яких вона вказала, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та повідомила, що ОСОБА_2 поводить себе агресивно, всіх обзиває, погрожує, не має нікого за людей. Натомість, ОСОБА_1 . ОСОБА_2 не погрожувала та сокирою не кидала, між сусідами дійсно виникають конфлікти, однак саме ОСОБА_2 розпилив балончиком у очі ОСОБА_1 .

Статтею 173 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дрібного хуліганства, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Проте, належні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства у матеріалах справи відсутні.

Так, на підтвердження вини надано лише пояснення та заяву ОСОБА_2 , які не можуть бути однозначним доказом вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства.

Крім того, ці пояснення ОСОБА_2 повністю спростовуються письмовими поясненнями ОСОБА_3 .

Також, у матеріалах справи наявний рапорт інспектора-чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Гутмана Є.П. від 31 травня 2022 року, однак у зазначеному рапорті не міститься достатніх даних, які б підтверджували обставини, викладені у протоколі про адміністративні правопорушення. У рапорті зазначено, що 31 травня 2022 року о 19 год. 00 хв. надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що сусідка ОСОБА_1 , перебуваючи у дворі будинку по АДРЕСА_2 , вчиняла конфлікт, висловлювалась нецензурною лексикою та погрожувала фізичною розправою, кидала камінням (цеглою). Крім того, рапорт це письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції, але не є доказом вини особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні дрібного хуліганства не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 173-2, 247, 280, 283, 284, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяН. М. Сташків