Справа № 3/593/3/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"06" червня 2022 р.

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ясне Бережанського району Тернопільської області, гр. України, українця, з освітою 6 класів, працює охоронцем у приватного підприємця Фльонц, розлученого, утриманців немає, проживаючого по АДРЕСА_1 , протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався, -

ВСТАНОВИВ :

На розгляд Бережанського районного суду Тернопільської області надійшов складений 20 вересня 2021 року ст. ДОПВП №-1 м.Бережани Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області к-ном поліції Миськівим Василем Борисовичем протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №-516446, згідно якого ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП, оскільки «..17.09.2021 р., біля 17 год 30 хв. гр. ОСОБА_1 по місцю спільного проживання АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно брата ОСОБА_2 , виражався в його адресу нецензурними словами».

У судовому засіданні по розгляду вказаного протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 категорично заперечив свою вину у вчиненні домашнього насильства стосовно потерпілого ОСОБА_2 . По суті справи пояснив, що із потерпілим ОСОБА_2 який доводиться йому рідним братом вони проживають по сусідству хутір Ясне, де той мешкає по АДРЕСА_2 із їхньою мамою. Він же ( ОСОБА_3 ) мешкає по АДРЕСА_1 разом із їх третім братом ОСОБА_4 , який хоча і зареєстрований по АДРЕСА_2 , але брат ОСОБА_5 його вигнав і той змушений жити у нього. Вже тривалий час, - з 1991 року він та брат ОСОБА_5 між собою перебувають у вкрай неприязних відносинах. Що стало цьому причиною він не знає. Такі сварки між ними відбуваються часто, оскільки потерпілий сам провокує конфлікти, обзиваючи його «дибілом». У відповідь на такі образи він також не залишається у боргу і нецензурно йому відповідає. Дійсно 17 вересня 2021 року між ним та братом була обопільна сварка по місцю їх проживання, яка відбувалася на території, прилягаючій до їх господарств. Він йшов з молотком в руках, щоб забити в землю кілок, до якого була прив`язана їх корова, а брат ОСОБА_5 став безпричинно називати його образливими словами. Надалі під час цієї сварки вони обзивали один одного нецензурними та образливими словами, жодного насильства стосовно брата він не чинив.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 суду пояснив, що дійсно вони із братом ОСОБА_6 проживають по сусідству по АДРЕСА_1 . Раніше вони проживали разом у господарстві батьків, але після частих сварок та конфліктів на побутовому ґрунті, він (потерпілий) залишився проживати із мамою, а брати ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з 2021 року стали жити окремо; спочатку ОСОБА_7 з травня місяця, а ОСОБА_4 з осені. Вважає, що його брати неправильно ведуть домашнє господарство, що призвело до його занепаду, загибелі у 2016 році домашньої худоби коней ( прив`язали їх в місці де перелітав рій бджіл і ті їх покусали й кобила від цього одразу здохла, а кінь ще три дні мучився й також помер). У червні 2021 року брат ОСОБА_7 прийшов до їх з мамою господарства, кричав і питав де його посуд, на його (потерпілого) зауваження, брат його побив. З цього приводу він тоді звернувся в поліцію й спочатку була кримінальна справа, а потім стала адміністративна. Як тепер йому відомо суд прийняв рішення, що вина його брата тоді доведеною не була і справа закрита.

17 вересня 2021 року зранку він перебував на своєму подвір`ї, а брат ОСОБА_7 на своєму ( між собою межують). Побачивши його, брат почав безпричинно викрикати в його адресу нецензурні слова. Ці образи він записав за допомогою мобільного телефону, сам же у відповідь мовчав, лише демонстрував братові, що він його записує. Після цього брат ОСОБА_7 взяв в руки молоток і почав демонстративно йти у його (потерпілого) сторону, при цьому відстань між ними складала близько 20 метрів. Підійшовши до межі їх господарств на відстань 1 метра, брат ОСОБА_7 кинув молоток на землю. При цьому він сказав братові, щоб той говорив спокійно і не плювався при розмові. Однак після цього брат почав плюватися, спрямовуючи плювки спеціально на нього ( потерпілого). Тоді він відійшов від брата на 1 метр й оскільки той продовжував називати його образливими словами « дурний кнур», то у відповідь він назвав його «дибілом». Під час цієї сварки він також сказав братові, що майстер погано зробив йому дах, бо виглядає як побитий. У відповідь брат звинуватив його, що це він побив йому шифер на даху, кидаючи на нього каміння. Після цього сварка між ними з братом була з приводу «кунга», ведення домашнього господарства, з приводу того, як слід доглядати за коровою, були взаємні образи, з його сторони в адресу брата ОСОБА_8 були слова « попка дурак, дибіл, повний ідіот», але нецензурних висловлювань не було. А брат називав його «кнуром, суботником» і ще різними нецензурними словами. Вважаючи, що така словесна перепалка між ними не мала конструктиву і брат не хотів йти з подвір`я, то й вирішив подзвонити з цього приводу у поліцію. Приїхали працівники поліції, поспілкувалися з ними й поїхали. Далі, цього ж дня, близько 16 години брат ОСОБА_7 повернувся після розмови із дільничним і сказав, що поліції він не боїться (розмова відбувалася на їх присадибних ділянках кожен був на своїй), що прийде вечір і « ми тобі покажемо», «раз лежав у крові, будеш ще раз». При цьому брат підходив до нього, наблизившись на відстань близько 5 метрів. Боячись нападу він (потерпілий) відійшов, щоб погодувати худобу і знову зателефонував у поліцію. Вважає, що це був конфлікт безпричинний, під час якого брат ОСОБА_7 вчинив стосовно нього насильство психологічного характеру, яке полягало у обзиванні, плюванні, «забиранні його часу», наближенні з молотком (уточнив, що при цьому брат молотком йому не погрожував і не замахувався). На той час разом із ним також проживав їх брат ОСОБА_4 , який міг бути свідком цих подій. Однак, оскільки ОСОБА_4 є солідарним з братом ОСОБА_8 , то після 17 вересня 2021 року він добровільно перейшов жити до нього. Просить суд покарати його брата ОСОБА_8 суворо, адміністративним арештом максимальним строком. Поряд з цим потерпілий визнав, що під час конфліктів з братами він називає їх «дибілами» і не вважає це образливим. Цей вислів для нього є висновком його з братами дискусій, які ті йому нав`язують і таке нав`язування відбувається в агресивній спосіб з сторони братів, - агресивна мова, рух і наближення до нього (потерпілого) з молотком, лопатою тощо.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 є його батьком і стосунки між ними добрі. Потерпілий ОСОБА_2 доводиться йому рідним дядьком по лінії батька і стосунки із ним неприязні, бо той часто конфліктує і безпричинно чіпляється до його батька та дядька ОСОБА_4 . По суті справи повідомив, що 17 вересня 2021 року він телефонував до батька і той розповів, що потерпілий ображає і чіпляється до нього. Наступного дня, 18 вересня 2021 року він приїхав до батька і бачив, як потерпілий ображав його батька і дядька ОСОБА_4 , чіплявся до них, обзивав, наносив побої, закривав у хліві; при цьому батько називав потерпілого « суботником».

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_2 доводяться йому рідними братами. Зараз він проживає з братом ОСОБА_8 і відносини із ним нормальні. ОСОБА_11 проживає разом з їх мамою по сусідству і відносини між ними неприязні. По суті розповів, що 17 вересня 2021 року він пас корову й пригнав її додому близько 16-17 години. Побачивши його, брат ОСОБА_5 став його ображати, називаючи «дибілом», казав дати йому якісь гроші, почалася сварка з приводу того, хто і як доробить до пенсії. Після 17 вересня 2021 року брат ОСОБА_5 чомусь вигнав його з хати і він став жити у брата ОСОБА_8 . Щоб цього дня брат ОСОБА_7 чинив стосовно брата ОСОБА_12 якесь насильство він не бачив і не чув. Все навпаки, саме брат ОСОБА_5 фактично постійно їх з братом ОСОБА_8 ображає.

Судом також прослухано аудіо запис на оптичному диску, наданий потерпілим ОСОБА_2 в підтвердження протиправних дій ОСОБА_1 стосовно нього, які мали місце 17 вересня 2021 року за обставин, вказаних у згаданому протоколі, з якого чути розмову, голоси, крики, шум, вигуки чоловічими голосами образливих слів.

Також, судом досліджено й інші матеріали адміністративної справи: рапорт, форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, характеристику ОСОБА_1 , яка є винятково позитивною.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , як особи, що притягується до адміністративної відповідальності та пояснення потерпілого ОСОБА_2 , допитавши у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дослідивши та перевіривши докази надані по справі на їх належність, допустимість й достатність у їх логічному взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, виходячи з такого.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Така постанова повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суд констатує, що у згаданому протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито психологічного характеру домашнього насильства, оскільки зазначено діяння, які безпосередньо не є визначені та не характеризують форму даного виду домашнього насильства. Зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення формулювання «…виражався в його (потерпілого) сторону нецензурними словами..» не містить відомостей про те, що конфлікт між вказаними особами було зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілого з боку його брата ОСОБА_1 й мало на меті підтримання панівного становища стосовно потерпілого або було одним з епізодів у атмосфері домашнього насильства, що склалася між потерпілим та його братом ОСОБА_6 .

Як вважає суд, у судовому засіданні не знайшла свого підтвердження наявність в діях гр. ОСОБА_1 обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме його об`єктивної сторони.

Так з аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання фізичної або психологічної шкоди.

Як вважає суд, лише нецензурні та образливі висловлювання в адресу особи не формують собою домашнє насильство. Так, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП є наявним лише у тому випадку, коли такі словесні образи, погрози, приниження тощо спрямовані на обмеження волевиявлення особи, і якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Так, у справах про психологічне домашнє насильство обов`язково необхідно встановлювати, які саме негативні наслідки для психологічного стану постраждалої особи, перелічені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника.

У даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення фактично не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, зокрема, у ньому не конкретизовано, в чому саме полягало психологічне насильство, вчинене ОСОБА_6 стосовно його рідного брата ОСОБА_2 та чи завдана шкода психічному здоров`ю потерпілому, хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно із положеннями ст. ст. 279, 280 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Суд не приймає до уваги в якості визначального доказу винуватості (вини) ОСОБА_1 пояснення потерпілої особи, оскільки такі пояснення, надані у судовому засіданні потерпілим ОСОБА_2 не підтверджені жодними іншими допустимими і належними доказами по справі. Суд звертає увагу, що потерпілий у своїх поясненнях не повідомив до яких обмежень його волевиявлення призвели зазначені у протоколі дії його брата ОСОБА_8 , а також яким чином образливі висловлювання його брата викликали у нього (потерпілого) побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, чи спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Суд також звертає увагу, що потерпілий у своїх пояснень неодноразово пояснював, що під час подій 17 вересня 2021 року у процесі взаємної сварки він також виловлювався образливими словами на адресу свого брата ОСОБА_8 , хоча і не вважає це образливим.

Покази допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не містять жодних відомостей, які б підтверджували факт вчинення домашнього насильства стосовно потерпілого з сторони його брата ОСОБА_1 за обставин, вказаних у протоколі.

З приводу досліджених судом аудіо записів, наданих потерпілим суду в якості доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні насильства в сім`ї, суд зазначає таке.

Як зазначено вище, згідно ст. 251 КУпАП саме на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, в тому числі й за ст. 173-2 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251 та 256 КУпАП повинні додаватися до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

Положеннями статті 269 КУпАП визначено, що потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. Потерпілий має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися правовою допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, оскаржувати постанову по справі про адміністративне правопорушення. Потерпілого може бути опитано як свідка відповідно до статті 272 цього Кодексу.

Отже, потерпілий згідно із ст. 269 КУпАП не наділений самостійним правом збирати та долучати до матеріалів справи докази.

Як вбачається з матеріалів справи, згаданий оптичний диск із аудіозаписом потерпілим працівникам поліції не надавався, як і не надавалися жодним іншим чином аудіо записи, які, як вважає потерпілий є доказами протиправної поведінки ОСОБА_1 стосовно нього. І такий носій доказів не був долучений до матеріалів справи під час складання поліцейськими адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом по справі.

При цьому будь-яких інших переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтвердили винуватість ОСОБА_1 , у матеріалах справи немає.

У силу вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України"). Приймаючи до уваги рішення у цій справі, суд керується насамперед цим принципом "поза розумним сумнівом", зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

З огляду на вищенаведене, з урахуванням практики ЄСПЛ та відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та того, що суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адмінвідповідальності, приходжу до висновку, що факт вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не доведений.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом матеріалами справи, у зв`язку із чим провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності у діях вказаної особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у зв?язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко