Номер провадження: 33/813/279/22
Номер справи місцевого суду: 522/5232/21
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В.В.
Доповідач Колесніков Г. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2022 року м.Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

учасники справи:

особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 13 травня 2021 року, ухвалену під головуванням судді Кузнецової В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 13 травня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто за ч.2 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на три роки (а.с.14-15).

ОСОБА_1 визнано винним у повторному протягом року порушенні вимог п.2.5 ПДР «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10 січня 2001 року №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що у тому, що 15 березня 2021 року о 15 год. 30хв. в м.Одеса вул.Піроговська, 27, він керував транспортним засобом «Renault», н/з НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Зокрема, апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

- всі повідомлення про розгляд справи направлялися судом по іншій адресі, тому був позбавлений права на захист та надання своїх пояснень,

- був безпідставно зупинений інспекторами поліції, причину зупинки останні не повідомили,

- від проходження обстеження у медичному закладі не відмовлявся,

- матеріали справи не містять доказів відсторонення його від керування автомобілем,

- суд розглянув справу з порушенням правил підсудності,

- в постанові його притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст.130 КУпАП (а.с.19-20).

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання доводів апеляційної скарги (а.с.37-38).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали даної справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

За змістом ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в діях останнього вбачається повторно протягом року порушення вимог п.2.5 ПДР.

Вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 №044244 від 15 березня 2021 року(а.с.2);

- довідкою згідно інформаційного порталу Національної поліції про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року притягувався за ч.1 ст.130 КУпАП (постанова суду від 16 грудня 2020 року у справі №947/31511/20) (а.с.1),

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.4,5),

- відеозаписами на CD-диску (а.с.6).

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, наявним доказам та вищевказаним нормам права.

Доводи апеляційної скарги про те, що всі повідомлення про розгляд справи направлялися судом по іншій адресі, тому ОСОБА_1 був позбавлений права на захист та надання своїх пояснень, не приймаються до уваги з огляду на таке.

Суд першої інстанції відправляв судову повістку за адресою, вказаною інспектором поліції в протоколі, яка повернулася з відміткою «неправильно зазначена адреса» (а.с.11-12). Інших засобів зв`язку ОСОБА_1 матеріали справи не містили.

Тому апеляційний суд приходить до висновку про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не подав письмових заперечень проти протоколу та не вжив заходів для явки до суду, в провадженні якого справа перебувала майже два місяця, з березня по травень 2021 року.

Так, практика Європейського Суду з прав людини (зокрема, рішення «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.

За таких підстав, відповідно до ст.268 КУпАП, яка не передбачає обов`язкової участі особи при розгляді справи за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про необхідність провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, посилання апелянта на розгляд справи у його відсутність враховані в постанові апеляційного суду від 17 січня 2022 року під час розгляду та задоволення клопотання про поновлення строку на оскарження постанови районного суду (а.с.35).

В той же час, під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 в повній мірі були надані можливості для захисту своїх прав, передбачених ст.268 КУпАП, чим відновлено його право на участь в судовому розгляді.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Правила дорожнього руху України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України (п.1.1).

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п.1.3).

За змістом п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

Тим паче, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №044244, тобто15 березня 2021 року, апелянт взагалі не мав право керувати будь-яким транспортним засобом, адже постановою Київського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2020 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік. Дана постанова набрала законної сили, та ОСОБА_1 в установленому законом порядку не оскаржувалася.

Апеляційним судом досліджені наявні в матеріалах справи відеозаписи, з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 на численні пропозиції інспекторів поліції надати свої документи не реагував, постійно відходив від них, телефонував, знаходився в темних (сонячних) окулярах у хмуру погоду, поведінка не відповідала обстановці. При цьому, на неодноразову пропозицію поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився, в тому числі, в присутності двох свідків.

Тому доводи апелянта про те, що він не відмовлявся пройти на стан сп`яніння в медичному закладі не відповідає дійсності і спростовуються матеріалами справи.

Такі твердження апелянта, на думку суду, спрямовані на уникнення відповідальності і умисне, свідоме спотворення дійсних обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставну зупинки інспекторами поліції транспортного засобу під його керування, не приймаються до уваги, оскільки інспектори поліції неодноразово наголошували, що причиною зупинки було порушення вимог ПДР, а саме, всупереч встановленому дорожньому знаку 5.18 (напрямок руху по смузі) повернув ліворуч з третьої полоси руху. Не складання інспекторами поліції адміністративної постанови з цього приводу, не є підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №044244 від 15 березня 2021 року недійсним. Тому ці доводи також не приймаються до уваги.

Доводи ОСОБА_1 про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст.130 КУпАП, оскільки його не відсторонили від керування транспортним засобом, є безпідставними, оскільки законом не передбачено, що в разі складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковим відсторонення від керування транспортним засобом. Також не відсторонення від керування транспортним засобом не звільняє водія від адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП та не є свідченням того, що водій не мав ознаки наркотичного сп`яніння.

Твердження апелянта про те, що справа розглянута з порушенням правил підсудності, оскільки він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тому справа відповідно до ч.2 ст.276 КУпАП підсудна Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області, є необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №044244 від 15 березня 2021 року місцем вчинення правопорушення було м.Одеса вул.Пироговська,27, що відноситься до Приморського району м.Одеси.

Згідно зі ч.2 ст.276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників

Норми вищевказаної статті не передбачають розгляд справи за ч.1 ст.130 КУпАП за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників, а виключно за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, посилання апелянта на ч.2 ст.276 КУпАП зазначено в редакції КУпАП станом на 01 січня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, той факт, що при розгляді адміністративних матеріалів за ст.130 КУпАП допускається виключна підсудність, скерування справи до Приморського районного суду м.Одеси відповідає вимогам закону, правила підсудності при направленні матеріалу до суду порушені не були.

Доводи апелянта про те, що в постанові його притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст.130 КУпАП, до уваги не приймаються, оскільки зі змісту постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення в межах санкції цієї статті. Однак, в резолютивній частині постанови помилково зазначено «ч.1» ст.130 КУпАП, що є опискою.

Викладені обставини не є підставою для скасування по суті вірного судового рішення, а може бути підставою для звернення до суду з заявою про виправлення описки.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 містять всі фактичні дані, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Апеляційна скарга не містить, а судом апеляційної інстанції не встановлено правових підстав для скасування судового рішення, обставини, які б виключали провадження в справі відповідно до ст.247 КУпАП, відсутні.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а постанова суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Г.Я.Колесніков