Справа № 736/1989/21 Головуючий у 1 інстанції Пархомчук Т. В.
Провадження № 33/4823/137/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2022 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі: судді апеляційного суду Акуленко С.О., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , та його захисника - адвоката Шолох О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Шолох О.В. на постанову Корюківського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року,

У С Т А Н О В И В :

Цією постановою, з врахуванням постанови Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2022 року про виправлення описки,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, протягом року, притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з нього на користь держави 454,00 грн. судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.11.2021 року, близько 07 год. 25 хв., в м. Корюківка Корюківського району Чернігівської області по вул. Садова, ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольцваген Транспортер» в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в медичному закладі КНП «Корюківській ЦРЛ», чим порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, захисник-адвокат Шолох О.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на порушення вимог ст. 268 КУпАП суд 1 інстанції, не маючи даних про своєчасне сповіщення ОСОБА_1 про час розгляду справи, розглянув її у відсутність останнього, чим порушив право ОСОБА_1 на захист.

Зазначає, що ОСОБА_1 того дня спиртні напої не вживав та транспортним засобом не керував, за кермом авто була його дружина - ОСОБА_2 . Через шоковий стан його дружини, викликаний дорожньо-транспортною пригодую, він не повідомляв працівників поліції хто саме був за кермом. В даному випадку, на думку захисника, ОСОБА_1 проходив освідування в лікарні не як водій, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, у формулюванні суті правопорушення, визнаного судом доведеним, перенесено майже всі обставини, зазначені в протоколі, в зв`язку з чим не можливо зробити висновок, де в судовому рішенні зазначено обставини, встановлені судом, де наведені докази, які суд взяв до уваги, та юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_1 .

Зміст протоколу не відповідає дійсним обставинам справи, складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, тому є неналежним доказом. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, тому є недійсним.

Оскарживши постанову суду поза строком апеляційного оскарження, просила поновити пропущений процесуальний строк, визнавши причини пропуску поважними.

Заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Наведені апелянтом доводи щодо підстав для поновлення апеляційного строку є переконливими та з метою забезпечення апеляційного оскарження судового рішення, суд вважає за можливе задовольнити клопотання про поновлення апеляційного строку.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, не визнав та показав, що під час його затримання працівниками поліції він не керував транспортним засобом та не перебував у салоні автомобіля. Крім того, під час проведення освідування працівниками поліції було порушено його процедуру.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Протоколом про адміністративне правопорушення встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п 2.9 ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія проводився у медичній установі.

Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення судом першої інстанції встановлені вірно.

Ці обставини підтверджуються даними висновку щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, яким встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, будь-яких заперечень щодо результатів освідування останній не висловив; відеозаписом працівників поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, за результатами якого встановлено, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, вбачається, що зауважень на дії працівників поліції він не висловлював, не заперечував, що він керував транспортним засобом, порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, працівниками поліції був дотриманий. Тому твердження апелянта про протилежне не є слушними.

Таким чином суд першої інстанції цим доказам дав належну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

Твердження апелянта про неналежно проведений огляду на стан виявлення алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки такий проведений у спосіб та у порядок, визначений ст. 266 КУпАП та вище вказаною Інструкцією, у медичному закладі із огляд відбувався із дотриманням усіх вимог чинного законодавства, тому результат такого огляду є допустимим доказом та не викликає у апеляційного суду жодного сумніву.

Пояснення ОСОБА_1 та доводи апеляційної скарги захисника про те, що того дня ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а за кермом авто була його дружина, спростовується записом відеофіксації, з якого встановлено, що під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та його дружина не заявляли, що саме остання перебувала за кермом. Окрім іншого, вона стверджувала, що за кермом був знайомий, який з місця події втік. Аналізуючи поведінку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом всього часу складання протоколів про адміністративні правопорушення, враховуючи наявність у нього на руках пошкоджень, які постраждали внаслідок осипу скла, та які характерні для особи, яка перебувала за кермом, то апеляційний суд вважає, що саме він перебував за кермом транспортного засобу. З вказаних вище підстав суд також не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 , колишньої співмешканки ОСОБА_1 , в частині того, що саме ОСОБА_2 перебувала за кермом, а не чоловік останньої.

Щодо доводів апелянта про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , то вони не спростовують висновків суду про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи він до суду не надавав, тому судовий розгляд справи відбувся без його участі і в даному випадку суд 1 інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, присутність якого не є обов`язковою.

Враховуючи дані обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції не порушені процесуальні права та законні інтереси апелянта. Крім того, такі права ОСОБА_1 поновлені в судовому засіданні апеляційного суду.

Також судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Постанова суду відповідає вимогам закону, зокрема, формулювання суті правопорушення, яке визнано судом доведеним, відповідає диспозиції інкримінованої статті, а висновки суду в цій частині є обґрунтованими та належним чином вмотивованими, тому твердження апелянта про протилежне не заслуговують на увагу.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за №1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Частина 2 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, окрім іншого, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинене повторно протягом року.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчинених правопорушень, особи порушника, ступені його вини.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови місцевого суду та закриття справи, як про це йдеться в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику-адвокату Шолох О.В. строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Шолох О.В. - залишити без задоволення, а постанову Корюківського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяС. О. Акуленко