Справа № 283/1053/22
провадження №3/283/737/2022
П О С Т А Н О В А
22 червня 2022 року суддя Малинського районного суду Житомирської області Ярмоленко В.В., розглянувши матеріали, що надійшли від відділення поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , старшого бойового медика 1 стрілецької роти, ВОС-878978А, РНОКПП НОМЕР_1

за ст.130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 453405 від 15.06.2022, 21 травня 2020 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_1 в с. Українка Коростенського району Житомирської області по вул. Пісківська, 43 керував автомобілем марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9А Правил дорожнього руху.

За даними КНП «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради, вміст етанолу в крові ОСОБА_1 на момент перевірки 21.05.2022 становив 1,14‰.
ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, вину визнав, обставини викладені в протоколі підтвердив. Пояснив, що він згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 25.02.2022 №17 приступив до виконання службових обов`язків за посадою старший бойовий медик 1 стрілецької роти, ВОС-878978А.

21 травня 2022 року ОСОБА_1 перебував у звільненні. Саме цього дня в храмі св. Покрови Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви було проведено обряд вінчання між ним та ОСОБА_2 . Після вінчання ОСОБА_1 випив один стакан вина. У зв`язку з тим, що 21.05.2022 військами РФ було завдано ракетних ударів по залізничному вокзалу в м. Малині, командир повідомив про збір по тривозі та необхідність термінового прибуття на позиції підрозділу. ОСОБА_1 зазначив, що не мав іншого виходу як сісти за кермо. Розуміє всю суть допущеного порушення, однак діяв в умовах крайньої необхідності.

Дослідивши матеріали протоколу, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності.

Відповідно до п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст. 130 ч.1, 247 ч.1 п.1, 283, 284 ч.1 п.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з вчиненням ним дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд Житомирської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя