Провадження № 33/801/134/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач: Медвецький С. К.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., за участі прокурора Михайлишина О. М., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Поліцейська взводу № 1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції НП України рядова поліції ОСОБА_1., будучи відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог абзацу першого частини другої статті 45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, не подала декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172 - 6 КпАП України.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що вина ОСОБА_1 у порушенні Закону України "Про запобігання корупції" підтверджується зібраними у справі доказами.

25 січня 2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила постанову суду скасувати, а провадження у справі за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в її діях відсутня об`єктивна сторона зазначеного правопорушення, а саме умисел, відтак, відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Несвоєчасність подання декларації була пов`язана з перебуванням її на лікуванні з 13 серпня до 17 серпня 2020 року у КНП «Літинська ЦРЛ». Вона не мала наміру приховати свої доходи за 2020 рік та не мала інших корисливих мотивів на порушення вимог фінансового контролю.

Також указує, суд першої інстанції неправомірно розглянув справу без її участі.

Крім цього, в апеляційній скарзі порушується питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2021 року.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ст. 289 КУпАП у разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Установлено, що розгляд справи проведено судом першої інстанції без участі ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні відомості про вручення ОСОБА_1 копії постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2021 року.

Отже, строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2021 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованими ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом установлено, що з 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 перебувала на посаді поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону Управління патрульної служби у Вінницькій області. 14 липня 2020 року ОСОБА_1 звільнена зі служби через службову невідповідність.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є поліцейські.

З пп. 2 п. 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) від 10.06.2016 року №3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2019 року за №1300/34271, у редакції наказу чинній на момент подання декларації, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2019 року за №1300/34271 слідує, що декларація перед звільненням - це декларація, яка подається, відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», не пізніше 20 робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а», «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Така декларація охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у пп. «а» і «в» п.2 ч.1 ст.3 Закону.

Останнім днем роботи ОСОБА_1 на посаді поліцейської було 20 липня 2020 року.

Таким чином, у ОСОБА_1 , як суб`єкта декларування, виник обов`язок подати до НАЗК декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме з 01 січня 2020 року по 20 липня 2020 року, у термін до 00 год 00 хв 15 серпня 2021 року.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 подала декларацію (перед звільненням) лише 18 серпня 2021 року о 19 год 44 хв.

Отже, є доведеним той факт, що ОСОБА_1 несвоєчасно подала декларацію перед звільненням за минулий 2020 рік без поважних на те причин.

Розглядаючи протокол, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив докази у справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

При цьому склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 172-6 КУпАП, є формальним, характеризується недодержанням різноманітних правил, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, виражається у бездіяльності суб`єктів декларування, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за які законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Відповідно до статті 68 Конституції України незнання Законів не звільняє від юридичної відповідальності.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 була ознайомлена з вимогами Закону України «Про запобігання корупції», а тому вона повинна була і могла передбачати шкідливі наслідки невиконання нею вимог ч. 2 ст. 45 цього Закону щодо своєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, перед звільненням.

Доводи апеляційної скарги про несвоєчасність подання декларації у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікуванні з 13 серпня по 17 серпня 2020 року у КНП «Літинська ЦРЛ» не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про доведеність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Судом не встановлено жодних даних, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 об`єктивних, незалежних від її волевиявлення обставин, які перешкоджали поданню відповідної декларації за 2020 рік у період з 20 липня до 13 серпня 2020 року (до початку хвороби), а також неможливість подання такої декларації у період лікування до 14 серпня 2021 року.

Водночас одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, можуть сприяти підриву авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визначені як малозначні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої не повідомляв ОСОБА_1 про дату час та місце розгляду справи та розглянув справу без ї участі, чим порушив її право на захист є безпідставними.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, змістом якої є не допустити судовий процес в безладний рух.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи слідує, що суд першої інстанції надсилав ОСОБА_1 судові повістки на адресу: АДРЕСА_1 , яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення. Ця адреса особисто зазначена ОСОБА_1 і в апеляційній скарзі. Доводів про надсилання повісток на неправильну адресу апеляційна скарга не містить.

21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 була укладена угода з адвокатом. Тобто ОСОБА_1 знала про розгляд її справи судом і повинна була бути зацікавлена у її розгляді.

Крім цього, суд першої інстанції двічі застосовував до ОСОБА_1 привід у порядку ст. 268 КУпАП.

Отже суд першої інстанції вживав усіх передбачених КУпАП заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 у розгляді справи.

Частиною другою статті 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтею 172-6 КУпАП, не є обов`язковою.

ОСОБА_1 брала участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, відтак, право на участь у розгляді справи надання своїх аргументів та доводів нею реалізовано.

Указане свідчить про забезпечення їй права на справедливий суд.

Відповідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу, дійшов обґрунтованого висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нею нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції частини першої статті 172-6 КУпАП, оскільки застосування саме такого виду адміністративного стягнення буде мати наслідком досягнення мети, визначеної статтею 23 КУпАП.

Узагальнюючи викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду С. К. Медвецький