ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6335/21 Головуючий в 1 інст. Дмитрюк О.В.
Провадження № 33/807/103/22 Доповідач в 2 інст. - Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника ОСОБА_1 - адвоката Вертелецької Т.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Вертелецької Т.В. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, тимчасово не працююча, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням її права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 27.07.2021 року о 00 год. 30 хв. ОСОБА_1 в районі будинку № 155а по вул. Чарівній в м. Запоріжжі керувала автомобілем «ЗАЗ 1102», д.н. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п. 2.9а Правил дорожнього руху України, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Вертелецька Т.В., вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в протоколі вказано «медичний огляд проводився у встановленому порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком лікаря №3885 від 27 липня 2021 року». Проте в матеріалах справи надано висновок без номеру від 27 липня 2021 року. Тобто, викладене у протоколі, не відповідає наданим документам.

Наголошує, що під час події працівники поліції не вказали ОСОБА_1 , які ж були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у неї.

Крім того, ОСОБА_1 не пропонувалося на місці зупинки пройти медичний огляд за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер».

Вважає, що під час події працівники поліції допустили істотні порушення порядку огляду водіїв на стан сп`яніння.

Направлення від 27 липня 2021 року містить ряд виправлень, а тому такий доказ не може бути покладений в основу обвинувачення.

Надані копії сертифікату не доказують, що це сертифікат на тест, яким проводився огляд у медичному закладі, оскільки жодних номерів у сертифікаті не зазначено. Більше того, строк такого сертифікату вказано до 20 лютого 2016 року. Вказані доводи, суд першої інстанції проігнорував.

Крім того, висновок від 27 липня 2021 року не містить у відповідній графі «ПІБ» лікаря, який проводив огляд. Проте ці данні мають бути вказані обов`язково.

У висновку вказано у графі 7 дата і точний час огляду - 27 липня 2021 року, 1 година 35 хвилин. Проте в Акті медогляду в графі 6 вказано дата і точний огляд 27 липня 2021 року, 01 година 30 хвилин, тобто зовсім різний час.

Звертає увагу, що у висновку вказано « ОСОБА_1 », а в акті вказано « ОСОБА_1 ».

Вказані недоліки, на думку захисника, є істотними та підтверджують порушення порядку огляду, а тому такі докази є недопустимими.

Також судом першої інстанції не було взято до уваги доводи про те, що працівники поліції не роз`яснювали ОСОБА_1 її прав і обов`язків, що є порушенням вимог ст. 268 КУпАП.

Не надано і жодної оцінки районним судом з приводу того, що відеозапис зроблений з істотними порушеннями, оскільки не є безперервним, а тому такий доказ є недопустимим.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Вертелецьку О.В., перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами.

В основу її винуватості місцевим судом було покладено такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №188136 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачена в тому, що здійснювала керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.9а ПДР України; актом огляду та направленням, з якого вбачається, що ОСОБА_1 мала ознаки алкогольного сп`яніння; висновком закладу охорони здоров`я (а.с.6), яким показано, що під час події ОСОБА_1 знаходилась в стані алкогольного сп`яніння; відеозаписом порушення, яким показано інкриміновані ОСОБА_1 обставини, а саме здійснення керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; актом огляду (а.с.24), яким вказано, що під час огляду ОСОБА_1 мала явні ознаки алкогольного сп`яніння. Результат огляду позитивний.

Вказані вище докази узгоджуються з викладеними у рапорті (а.с.4) обставинами, а саме те, що під час несення служби було зупинено транспортний засіб ЗАЗ 1102 д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , яка мала ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд проводився в закладі охорони здоров`я. Результат огляду позитивний. На ОСОБА_1 складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, порушення вимог п.2.9а ПДР України підпадає під об`єктивну сторону ст.130 КУпАП, а тому правова кваліфікація дій ОСОБА_1 є вірною.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення стороні захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Зокрема доводи про недопустимість відеозапису через те, що він не є безперервним.

Апеляційний суд вказує, що дійсно відеозапис подій не є безперервним, як того вимагають відомчі підзаконні акти МВС України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що враховуючи обставини справи, вказані відеозаписи автоматично не можуть означати недопустимість доказів, оскільки на них чітко зафіксовано обставини події, причину зупинки, поведінку обвинуваченої та проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Порушення принципу безперервності відеозапису в описаному моменті не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки сторона захисту підтвердила достовірність обставин, зафіксованих на відео, не повідомила суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки. Суд відхиляє цей аргумент також з тих мотивів, що визнання недопустимим вагомого доказу, який фіксує повну картину розвитку подій через недотримання принципу безперервності лише в один момент часу, про який не заявлено, що він приховує важливі обставини, є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд.

Тобто, наявність в матеріалах справи фрагментів відеозаписів та інших матеріалів справи, які узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п.2.9а ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами.

Змістом дослідженого відеозапису ««ААБ 188136» підтверджується, що причиною зупинки автомобіля під керуванням обвинуваченої, яка була озвучена - технічна несправність автомобіля.

Змістом відеозапису «» підтверджується, що ОСОБА_1 вела себе нетактовно відносно працівників поліції та їх законних вимог, які визначені національним законодавством.

Поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що вона не вимагала роз`яснення певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлювала вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розуміла ситуацію, у якій опинилася, шляхом поведінки та казуїстики тлумачення вимог національного законодавства намагалась спотворити адміністративну процедуру та ухилитись від відповідальності.

Змістом відеозапису «», ОСОБА_1 пройшла огляд в закладі охорони здоров`я. Результат позитивний - алкогольне сп`яніння.

Сукупність вказаних доказів дає підстави вважати, що під час події ОСОБА_1 скоїла порушення вимог п.2.9а ПДР України.

Щодо відсутності доказів пропозиції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки, апеляційний суд вказує, що матеріалами справи, а саме направленням водія (а.с.5) та актом огляду (а.с.3)вказано, що обвинувачена відмовилась проходити такий огляд на місці зупинки.

Крім того, ОСОБА_1 під час стадії адміністративного розслідування і складання матеріалів не виказувала незгоду з діями працівників поліції, а твердження щодо порушення порядку проведення освідування водіїв з`явилась лише під час судового розгляду, що свідчить лише про позицію захисту і намагання уникнути відповідальності за скоєнні дії.

Таким чином, у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан сп`яніння, а посилання захисника на порушення такого порядку є безпідставними.

Щодо зазначена різного часу в акті та висновку (різниця часу 5 хвилин), технічна описка по-батькові, скорочення повних даних лікарня, виправлення у направленні, апеляційний суд вважає, що такі формальні доводи не можуть бути єдиною підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний суд зазначає, що надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом справи, оцінки доказів та тлумачення закону шкодить інтересам правопорядку та правосуддя та є настільки ж небезпечним, як правовий нігілізм.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, неправильного зазначення часу або місця та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння.

Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд в цілому дотримався вимог ст.33,36 КУпАП і наклав на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в межах, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, такий вид стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами на ОСОБА_1 накладений безпідставно, через таке.

Відповідно до положень п.28 Постанови ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Згідно матеріалів справи не встановлено, що ОСОБА_1 отримувала посвідчення водія в установленому порядку.

Тобто, суд апеляційної інстанції доходить до висновків, що права керування транспортними засобами ОСОБА_1 не мала.

З огляду на викладене, постанова суду в частині накладеного стягнення підлягає зміні з виключенням з неї такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Вертелецької Т.В., задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, змінити.

Виключити з постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2021 року посилання про накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма транспортними засобами.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/6335/21