П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2022 Справа №607/6833/22

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк В.М.,

за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника Сампари Н.М., потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання АДРЕСА_2 , працює в ТОВ «Студія Друку»

за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 31 травня 2022 року серії ВАВ №058377 ОСОБА_1 31.05.2022 року близько 07:30 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 вчинила стосовно свого колишнього чоловіка домашнє насилля психологічного характеру, а саме чинила моральний психологічний тиск, чим могла завдати шкоду його психологічному здоров`ю за що передбачена відповідальність за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №058378 від 31.05.2022 року ОСОБА_1 31.05.2022 року близько 07:30 год., перебуваючи за адресою: Малишка. 3/1 в місті Тернополі вчинила стосовно свого колишнього чоловіка домашнє насилля в присутності дитини, а саме неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка у даному випадку є дитиною, яка постраждала від домашнього насильства, оскільки стала очевидцем домашнього насильства, відповідно до п.2, п.1 ст.1, розділу 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за що передбачена відповідальність за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Приймаючи до уваги те, що в провадженні судді знаходиться дві справи про притягнення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, які кваліфікуються за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважаю, що відповідно статті 36 КУпАП вони мають бути об`єднані в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила факт вчинення домашнього насильства. Зазначила, що напередодні вечором вона прийшла з донькою ночувати в квартиру по АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована, та яка нажита за час шлюбу з спільним чоловіком, оскільки за теперішнім місцем її фактичного проживання відсутня гаряча вода. З цього приводу ОСОБА_2 був незадоволений. В грубій формі повідомляв їй, що вона повинна покинути квартиру о 07:30. При цьому, чоловік вживав нецензурну лексику. Щоби вигнати її з квартири він викликав поліцію. Вона в свою чергу також викликала поліцію.

Захисник особи яка притягується до адміністративної відповідальності просить закрити провадження по справі.

Потерпілий просить притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Пояснив, що квартира нажита за час шлюбу, однак, на цей час він є її одноособовим власником. ОСОБА_4 весною переїхала проживати в інше місце. Він помітив, що коли вона приходить, зникають його особисті речі, зокрема, ключі, документи. Тому, він дозволяє колишній дружині бути в квартирі тільки в його присутності. Він тричі повідомив ОСОБА_4 , що вона до 7:30 31.05 має покинути квартиру, тому що він повинен йти на роботу. ОСОБА_4 відмовилася, тому, щоб цей процес пройшов цивілізовано він викликав поліцію. ОСОБА_4 ображала його, а саме говорила, що в нього не прибрано, що в нього погана кішка, що вона плюнула в його салат, лізла в його кишеню за ключами. Вважає, що цим вона вчинила психологічне насильство відносно нього.

Дослідивши докази, суддя доходить до висновку, що провадження по справі слід закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, виходячи із такого.

Частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В обґрунтування доведеності вини у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення посилається на пояснення та заяви ОСОБА_2 про вчинення відносно нього сімейного насильства.

Разом з тим, в його письмових поясненнях, так і пояснення надані в судовому засіданні не підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 заперечила факт вчинення домашнього насильства, підтвердила наявність конфліктної ситуації з приводу намагання потерпілого змусити її залишити квартиру яка є їх спільною сумісною власністю.

Отже, підтверджується наявність конфлікту, яка притягується до адміністративної відповідальності та її колишнім чоловіком з приводу користування квартирою на ґрунті неприязних відносин.

Разом з тим, на думку судді, докази не свідчать про те, що дії та умисел ОСОБА_1 були спрямовані саме на вчинення домашнього насильства, а саме, для того, щоби у постраждалих були побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди фізичному психічному здоров`ю особи.

Сам факт наявності суперечки з приводу тих чи інших питань не свідчить про наявність в діях особи психологічного насильства, оскільки суду не доведено, дій які свідчать про вчинення сімейного насильства а саме погрози, приниження, переслідування, залякування, які були спрямовані на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 та такі дії викликали у постраждалої побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тому, на переконання судді не вдалося спростувати пояснення ОСОБА_1 про те, що вона не вчиняла домашнього насильства у діях, які полягали у висловлюванні нецензурними словами, а тому обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення не підтверджені «поза розумним сумнівом».

Об`єктивних доказів винуватості працівники поліції не зафіксували, та на розгляд судді не надали.

Крім того, обвинувачення, які викладені в протоколі, є загальними, не зазначено, якими конкретними діями ОСОБА_1 чинила моральний та психологічний тиск. Пред`явлення неконкретного звинувачення є порушенням права на захист, а суд не вправі редагувати його.

Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Згідно з частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в статті 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 247 Кодексу України по адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, вважаю, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП слід закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати в одне провадження справи про адміністративне правопорушення №607/6833/22 та справу №607/6835/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення та присвоїти об`єднаним справам номер справи №607/6833/22.

Провадження в адміністративній справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення за протоколами від 31 травня 2022 року №0583777 та №058378 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяВ. М. Позняк