П О С Т А Н О В А
Справа № 132/4123/21
провадження № 3/133/685/22
Суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Пєтухова Н.О.,
за участю секретаря судових засідань Гаврилюк О.Г.,
прокурора Хмільницької окружної прокуратури Пеньківської Ю.С.,
особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятині матеріали справи, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України
про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , яка є присяжною Калинівського районного суду Вінницької області,
за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -
ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді присяжної Калинівського районного суду Вінницької області, являючись згідно пп. «ґ» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні вину визнала та пояснив, що дійсно не вжила достатніх заходів щодо своєчасного подання декларації, оскільки забула про строк подання такої декларації. Крім того, завчасно вона подала до суду клопотання про закриття справи про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, оскільки на момент розгляду справ, з дня виявлення адміністративного правопорушення пройшло більше шести місяців, протягом яких було можливе накладення адміністративного стягнення.
В судовому засіданні прокурор Пеньківська Ю.С. просила визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, та притягнути її до відповідальності, та накласти на неї мінімальне стягнення, передбачене санкцією відповідної статті.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопоршенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається із рішення Калинівської районної ради 30 сесії 7 скликання № 603 від 20 листопада 2019 року, відповідно до ч.2 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч.4 ст. 124, ч.1 ст. 127 Конституції України, ст.64,65 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно подання Калинівського районного суду від 30.10.2019, районна рада затвердила список присяжних Калинівського районного суду Вінницької області, де в графі 5 зазначеного списку значиться ОСОБА_1 , 1957 року народження.
У зв`язку з цим ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія цього закону.
В силу примітки до статті 172-6 КУпАП, ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена статтею 172-6 КУпАП - «Порушення вимог фінансового контролю».
Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у п.1 ч.1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національне агенство з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агенством.
Тобто, ОСОБА_1 , відповідно до вимог зазначених норм Закону України «Про запобігання корупції», зобов`язана була до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2021 року подати до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік.
Згідно даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що функціонує на веб-сайті Національного агентства із запобігання корупції, ОСОБА_1 подала 27.03.2019- щорічну декларацію за 2018 рік.
У відповідності до послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 , вона вчинила дії, направлені на подання декларації за 2020 рік 14.06.2021 о 15:30 год.
ОСОБА_1 , відповідно до наданих матеріалів 02.10.2019 Калинівським районним судом Вінницької області , була ознайомлена з вимогами ЗУ «Про запобігання корупції». 02.03.2021 о 09:34, відповідно до журналу обліку телефонограм Калинівського районного суду, консультантом суду по роботі з персоналом було здійснено нагадування про необхідність подання декларації за 2020 рік як присяжної Калинівського районного суду Вінницької області до 01.04.2021.
Вказані дії свідчать про обізнаність ОСОБА_1 з необхідністю, правилами та порядком подання електронних документів як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та відсутності поважних причин несвоєчасності подання таких документів.
Отже 14.06.2021 о 15:30 год. ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», а саме: до 01.04.2021 не подала, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, щорічну декларацію за 2020 рік, за формою, що визначається Національним агентством, яку подала лише 14.06.2021 , тобто несвоєчасно.
Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи та вважає необхідним ОСОБА_1 встановити її вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Відповідально до ч.4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
На сьогодні в антикорупційному законодавстві України, а також у КУпАП чітко не визначено, що слід розуміти під моментом виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, що є колізією в законодавстві. Відповідно до ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України. Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Про це ЄСПЛ зокрема зазначає у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року. Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Така правова позиція узгоджується зі ст. 8 Конституції України, відповідно до якої, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
13.12.2021 оперуповноваженим УСР у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Різником О.М. складено протокол № 544 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП. Як вбачається із зазначеного протоколу, датою вчинення адміністративного правопорушення визначено 14.06.2021 (дата несвоєчасної подачі Декларації за 2020 рік), а датою фактичного його виявлення - дата складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто 13.12.2021 . Суд, вважає, що посилання у вказаному вище протоколі про адміністративне правопорушення на те, що датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу 13 грудня 2021 року, тобто момент з`ясування всіх необхідних даних, є некоректним.
Матеріали справи містять інформацію, що 06.04.2021 заступником керівника апарату Калинівського районного суду сформовано повідомлення, яким відповідно до вимог частини другої статті 49 Закону № 1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції повідомлено про встановлення факту несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Будь-якого продовження перебігу строків накладення адміністративних стягнень законом не передбачено, тому в разі їх закінчення провадження у справі закривається.
Враховуючи вищевикладене, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 4 ст. 38 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, ч. 1 ст. 172-6, ст. ст. 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд-
Провадження у справі щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, закрити.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.О. ПЄТУХОВА

15.06.22