ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6647/20 Головуючий суддя І інстанції Мельникова І. Д.
Провадження № 33/818/445/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

02 лютого 2022 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 19.04.2020 року о 23 год. 51 хв. ОСОБА_1 керувала автомобілем «Chevrolet aveo», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Ак. Павлова, 134/16 у м. Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року, а провадження у справі закрити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає постанову необґрунтованою і винесеною без належного з`ясування всіх обставин справи і урахування норм матеріального і процесуального права за наступним. Вказує, що незважаючи на її клопотання та поважність причин неявки у судове засідання, суд розглянув справу за її відсутності чим позбавив її можливості ознайомитись з матеріалами справи, прибути у судове засідання та надати суду свої заперечення та обґрунтовані пояснення, які стосувались предмету спору та відповідні письмові докази по справі, які мали сприяти повному і об`єктивному з`ясуванню обставин справи. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що жодних правоворушень вона не вчиняла. Постанова суду обгрунтована тільки протоколом ДПР18 №280462, який містить грубі порушення щодо його складання. Вважає, що підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності ґрунтуються тільки на припущеннях однієї особи, яка склала протокол і не підтверджені жодним доказом. Також вказує, що залишилось поза увагою суду, що протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейськими о 23.31 год. тобто, за 25 хв. до зупинки її автомобіля, що є порушенням вимог ст. 256 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні вона присутня не була, а повний текст постанови нею було отримано тільки 25.07.2020 року, тому вважає, що строк нею був пропущений з поважних причин.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №280462 від 19.04.2020 року; письмових поясненнях свідків (а.с. 3, 4 ).

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що 19.04.2020 року о 23 год. 51 хв. ОСОБА_1 керувала автомобілем «Chevrolet aveo», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Ак. Павлова, 134/16 у м. Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовилася в присутності двох свідків (а.с. 1).

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Вказані обставини також підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до яких вбачається, що 19.04.2020 року в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та у медичному закладі КНП ХОР ОНД. (а.с.4, 5).

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались вищевказані свідки для надання особистих пояснень, але останні не з`явились за судовим викликом.

Відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися до поштового відділення для отримання судової повістки в судове засідання, призначене на 02.02.2022 року на 15.30 год.(а.с. 98-101).

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для виклику свідків в судове засідання.

Крім того, дослідивши відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, вбачається що працівники поліції дійсно запропонували водієві ОСОБА_1 у присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та у медичному закладі КНП ХОР ОНД, однак ОСОБА_1 відмовилася.

При цьому належить врахувати, що відеозапис працівників поліції не є єдиним доказом, завдяки якому зафіксовано адміністративне правопорушення. Визначальними є відомості протоколу про адміністративне правопорушення, який підписаний належним працівником поліції, свідками та пояснення свідків, що залучені у якості додатку до протоколу. На підставі відеозапису встановлюються додаткові відомості про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду в судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити та закрити провадження у справі. Дала пояснення, аналогічні, викладеним доводам в апеляційній скарзі. Також вказала, що коли її зупинили працівники поліції, один поліцейський сказав, що її зупинити тому, що вона не була пристебнута паском безпеки, а інший поліцейський підійшов і повідомив про те, що на номер 102 надійшло повідомлення начеб то вона якось не так керувала автомобілем і тому її зупинили. Працівник поліції запропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, однак вона відмовилась від проходження, оскільки не було надано одноразової насадки на драгер.

Крім того зазначила, що вважає, що працівники поліції діяли незаконно і щоб поскаржитись на їх дії, вона телефонувала на гарячу лінію та їй пізніше передзвонили та повідомили, що з цього приводу буде проведено перевірку, однак наслідки щодо її розгляду їй невідомі. Іншим будь-яким способом дії працівників поліції не оскаржувала.

Отже, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто остання не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, хоча мала для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Таким чином, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, належить врахувати пояснення ОСОБА_1 про те, що вона отримала посвідчення водія внаслідок складання нею іспиту на знання вимог ПДР України. Апеляційний суд, на наявністю таких відомостей, вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до вимог ст. 10 КУпАП.

Твердження ОСОБА_1 про те, що їй працівники поліції не пропонували проходження огляду в медичному закладі є такими, що не відповідають дійсності та суд ставиться до них критично, оскільки факт відмови від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager та в закладі охорони здоров`я (КП ХОР ОНД) чітко зафіксований на відеозапису з нагрудних камер працівників поліції (а.с.9). Більш того, це підтверджується пояснення свідків, яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення (а. с. 4, 5 ).

Доводи апеляційної скарги про те, що суддярозглянув справу за відсутності ОСОБА_1 та знехтував положеннями закону щодо розгляду справи в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в провадженні районного суду перебувала з 28.04.2020 року та суддею тричі призначались судові засідання.

Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

У судові засідання ОСОБА_1 не з`являлась, неодноразово надавала заяви про відкладення розгляду справи. Суд першої інстанції дійшов висновку, що є всі підстави вважати, що ОСОБА_1 у будь-яких спосіб намагається уникнути відповідальності, оскільки надана нею довідка з КНП «Міська поліклініка №24» ХМР не містить підтверджень, що остання перебуває на стаціонарному лікуванні та не має можливості прибути до судового засідання, а тому не взяв до уваги вказану довідку.

Отже, неодноразова неявка в судові засідання ОСОБА_1 надання нею заяв про перенесення судових засідань, суддею першої інстанції були розцінені, як умисне затягування розгляду адміністративного протоколу, з метою уникнення ним відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Крім того, недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

Таким чином, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання апелянта на порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_1 бути присутньою у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейськими о 23.31 год. тобто, за 25 хв. до зупинки її автомобіля, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №280462, ОСОБА_1 була зупинена працівниками поліції о 23 год. 51 хв., а складено протокол о 23 год. 56 хв., що об`єктивно свідчить про те, що протокол складено після зупинки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого остання відмовилася.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи відомості, що є наявними в цьому провадженні про послідовність дій, стосовно події, що зафіксована у протоколі вбачається, що 19.04.2020 року о 23 год. 51 хв. ОСОБА_1 керувала автомобілем «Chevrolet aveo», номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Ак.Павлова, 134/16 у м.Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вище наведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винною, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто її за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року- залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков