Справа № 147/113/22
Провадження № 3/147/77/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року смт.Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Натальчук О.А., розглянувши матеріали , що надійшли з Відділення поліції №2 Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №222887 від 01.02.2022 вбачається, що 01.02.2022 о 17.05 год. в с.Оляниця, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України. Огляд проводився зі згоди водія за допомогою приладу Драгер в присутності двох свідків. Результат огляду 2,48 о/оо.

Перед початком судового розгляду справи ОСОБА_1 було роз`яснено права у відповідності до ст. 268 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнав. Суду пояснив, що 01.02.2022 р. його матері стало погано, він викликав швидку допомогу, яка довгий час не приїжджала. Тоді ОСОБА_1 подзвонив до свого племінника ОСОБА_2 , щоб відвезти маму в лікарню, оскільки він вживав алкоголь та не хотів сідати за кермо. Коли поверталися додому, племінник «підрізав» автомобіль, який рухався у тому ж напрямку. При в`їзді в с.Оляниця машина «заглохла» і ОСОБА_3 пішов по бензин. Невдовзі під`їхали люди, яких вони обганяли, між ними почався конфлікт та дружина водія викликала працівників поліції. Через хвилин 15-20 приїхали працівники поліції та запитали про те, чий автомобіль. ОСОБА_1 повідомив, що це його транспортний засіб, однак він ним не керував. Коли повернувся племінник, він пояснив, що автомобілем керував ОСОБА_4 , однак поліцейський почав складати протокол та на його пояснення не реагував.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 01.02.2022р. до нього зателефонував його дядько ОСОБА_1 і попросив прийти до нього, щоб сісти за кермо автомобіля, оскільки він вживав алкоголь, а потрібно було завезти бабусю в лікарню. Коли поверталися уже додому, при в`їзді на вулицю, де проживає ОСОБА_1 , закінчився бензин. ОСОБА_2 пішов до товариша по бензин і поросив останнього назад відвезти його до автомобіля. Коли під`їхали, на місці зупинки транспортного засобу були невідомі люди, а саме чоловік з жінкою на автомобілі Шкода сірого кольору. Також прибули працівники поліції. Як вияснилось, їх викликали невідомі свідку люди, які стверджували, що по дорозі з Тростянця до ОСОБА_5 їхній автомобіль підрізав водій автомобіля ВАЗ 2109. Працівник поліції запитав хто власник автомобіля ВАЗ. ОСОБА_1 сказав, що це його транспортний засіб. Тоді йому запропонували продути в прилад Драгер. ОСОБА_2 стверджував, що він був за кермом автомобіля, однак коли приїхали працівники поліції, транспортний засіб стояв, оскільки закінчився бензин.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що до нього прийшов ОСОБА_2 і сказав, що у нього закінчився бензин. Також попросив підвезти його до автомобіля. Приїхавши на місце, побачили там невідомих людей на автомобілі Шкода, які стверджували, що водій автомобіля ВАЗ підрізав їх на дорозі. Через деякий час приїхала поліція. Після того, як ОСОБА_1 повідомив, що автомобіль його, останньому сказали продути у Драгер.

В судове засідання також викликалися свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак останні в судове засідання не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , свідків, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і Законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена у зв`язку з керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачею керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно п. 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так у протоколі серії ДПР18 №222887 зазначено, що 01.02.2022 о 17.05 год. в с.Оляниця, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився зі згоди водія за допомогою приладу Драгер в присутності двох свідків. Результат огляду 2,48 о/оо.

ОСОБА_1 категорично заперечує факт керування автомобілем ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , 01.02.2022 р. о 17.05 год., оскільки даним транспортним засобом керував його племінник ОСОБА_2 та на момент приїзду працівників поліції двигун транспортного засобу був вимкнений, оскільки закінчився бензин.

У п.27 Постанови Пленуму від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Так, виходячи з аналізу змісту ст.130 КУпАП, перебування у стані алкогольного сп`яніння повинно бути в нерозривному зв`язку з керуванням транспортним засобом в такому стані.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ зазначеної категорії слід звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП, у ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Варто зазначити, що суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що «вимагає обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Разом з тим, надані докази в цій справі цим критеріям не відповідають, з огляду на таке.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП до матеріалів справи долучено наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №222887 від 01.02.2022 р., акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмові пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Оцінюючи зазначені вище докази, суд враховує таке.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Як зазначено в протоколі водій ОСОБА_1 01.02.2022 р. керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Результат огляду 2,48 о/оо.

Відповідно до Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в МЮУ 11.11.2015 за №1413/27858 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Разом з тим, проведення огляду водія на визначення стану алкогольного сп`яніння повинен містити відповідний алгоритм дій працівника поліції, який проводить такий огляд зі складанням відповідних документів, зокрема: перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду, про порядок застосування спеціального технічного засобу; на вимогу особи надає їй сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (тобто показує особі сертифікат та свідоцтво про повірку); залучає двох свідків, які не можуть бути поліцейськими або особами, щодо неупередженості яких є сумніви (про це чітко прописано в Інструкції щодо неможливості поліцейським бути свідками огляду); видає особі, яка підлягає огляду, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в якому зазначає підстави такого огляду, якими, в свою чергу, є одна чи кілька ознак сп`яніння, визначених у п.3 вищевказаної Інструкції (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці); за допомогою спеціального приладу проводиться огляд і в акті огляду фіксуються його результати. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння; якщо встановлений факт сп`яніння, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду (тобто до проведення огляду і складення відповідного направлення та акту огляду відсутні підстави складати протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП); якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, у порушення вищенаведених норм чинного законодавства зазначені дії виконані не були.

В матеріалах справи відсутня роздруківка із спеціального технічного засобу «Драгер» з показником результату огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, на які посилався інспектор СРПП Браславець В.О. при складанні протоколу серії ДПР18 №222887.

Окрім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 не підтвердив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в с.Оляниця 01.02.2022 р. о 17.05 год.

Пояснення свідка ОСОБА_2 та ОСОБА_6 узгоджуються з поясненнями ОСОБА_1 , які останній надав в судовому засіданні, тому суд їх приймає як належні докази.

Щодо інших доказів, то ОСОБА_1 не заперечує, що того дня він вживав алкогольні напої, однак транспортним засобом не керував, тому надані інспектором поліції письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , суд оцінює критично, оскільки на виклик до суду вони не з`явилися, хоча були завідомо повідомлений про час розгляду справи. Про причини своєї неявки суду, нічого не повідомили.

Ці дії суд розцінює як їх умисне ухилення від дачі пояснень з метою перешкоджання встановленню істини по справі.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно до ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Окрім того, суд звертає увагу, що об`єктивними доказами у встановленому законом порядку може бути отримання показань від свідків або відеозапис події, оскільки головним завданням відеозапису є саме фіксування фактів та доказів, які засвідчують факт правопорушення, а саме огляд на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, і у разі відмови особи від проходження такого огляду або незгоди із результатами такого огляду, - лікарем закладу охорони здоров`я.

До матеріалів справи не долучено відеозапис на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що прямо визначено вимогами ст. ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, суду не надано жодних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 01.02.2022 р. в с.Оляниця транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Перебування біля чи в транспортному засобі не створює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, у матеріалах справи відсутні об`єктивні, належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до правової позицій, викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 536/1703/17, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

До протоколу не долучено докази про порушення вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, тому суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 247 КУпАП, провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя О.А. Натальчук