Справа № 461/55/18 Доповідач:Белена А.В.
Провадження № 23-з/811/3/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Белени А.В.

за участю особи, притягнутої

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника адвоката Хрипти І.М.

представника Львівської митниці Сліпенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву захисника ОСОБА_1 - адвоката Хрипти Ігоря Михайловича про перегляд судового рішення апеляційної інстанції за виключними обставинами у справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Львівської митниці ДФС Рибака Н.Я. на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року,

встановив:

постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень.

Вилучений, відповідно до протоколу про порушення митних правил №6396/20900/17 від 14.12.2017 року, товар (парфуми в асортименті 187 шт.) повернуто ОСОБА_1 після проведення митного оформлення або для повернення вказаного товару на митну територію держави, з якої його було ввезено.

Вилучені, відповідно до протоколу про порушення митних правил №6396/20900/17 від 14.12.2017 року, грошові кошти в сумі 84100 (вісімдесят чотири тисячі сто) доларів США, повернуто ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року апеляційну скаргу представника Львівської митниці ДФС Рибака Н.Я. - задоволено.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року щодо ОСОБА_1 - скасовано.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України.

Накласти на ОСОБА_1 стягнення штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Вилучені в ОСОБА_1 згідно з протоколом про порушення митних правил №6396/209000/17 від 14 грудня 2017 року кошти в сумі 84187 (вісімдесят чотири тисячі сто вісімдесят сім) доларів США конфіскувати в дохід держави.

Вилучені в ОСОБА_1 згідно з протоколом про порушення митних правил №6396/209000/17 від 14 грудня 2017 року товари парфуми в асортименті в кількості 187 шт. повернути ОСОБА_1 після проведення митного оформлення або для повернення вказаного товару на митну територію держави, з якої його було ввезено.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Хрипта І. М. подав до апеляційного суду заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року, у якій просить переглянути вказану постанову за виключними обставинами, скасувати таку, прийняти нову, якою апеляційну скаргу представника Львівської митниці ДФС Рибака Н.Я. залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м.Львова від 20 лютого 2018 року без змін. Вилучені, в ОСОБА_1 згідно з протоколом про порушення митних правил №6396/209000/17 від 14 грудня 2017 року кошти в сумі 84187 (вісімдесят чотири тисячі сто вісімдесят сім) доларів США повернути ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апелянт покликається на рішення Другого сенату Конституційного суду України № 3-р(ІІ)/2021 у справі №3-261/2019(5915/19) від 21 липня 2021 року, яким було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу, а саме «а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів».

Захисник вважає, що накладення на ОСОБА_1 покарання у вигляді конфіскації грошових коштів є непропорційним переслідуваній меті та не відповідає принципу домірності.

Зважаючи на висновки, викладені у Рішенні Другого сенату Конституційного суду України від 21.07.2021 року № 3-р(ІІ)/2021 у справі № 3- 261/2019(5915/19), просить врахувати те, що накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді конфіскації на відшкодування матеріальної шкоди направлено не було, оскільки держава не зазнала жодних втрат внаслідок недекларування заявником коштів, а було виключно стримуючим та каральним за своїм призначенням. Проте, митним органом не доведено, що менш суворе стягнення, наприклад, штраф, було недостатнім для досягнення бажаного стримуючого та карального ефекту і запобігання майбутнім порушенням вимоги щодо декларування.

Обґрунтовуючи вимоги, захисник просить застосувати аналогію права, посилаючись при цьому на практику ЄСПЛ, а саме рішення, винесені у справах "Швидка проти України", і переглянути вищезазначену постанову суду.

Заслухавши пояснення та думку ОСОБА_1 , підтриману його захисником адвокатом Хриптою І.М., про задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами слід відмовити з таких підстав.

Постановою судді Галицького районного суду м. Львова від20 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень.

Вилучений, відповідно до протоколу про порушення митних правил №6396/20900/17 від 14.12.2017 року, товар (парфуми в асортименті 187 шт.) повернуто ОСОБА_1 після проведення митного оформлення або для повернення вказаного товару на митну територію держави, з якої його було ввезено.

Вилучені, відповідно до протоколу про порушення митних правил №6396/20900/17 від 14.12.2017 року, грошові кошти в сумі 84100 (вісімдесят чотири тисячі сто) доларів США, повернуто ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року апеляційну скаргу представника Львівської митниці ДФС Рибака Н.Я. - задоволено.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року щодо ОСОБА_1 - скасовано. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на ОСОБА_1 стягнення штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. Вилучені в ОСОБА_1 згідно з протоколом про порушення митних правил №6396/209000/17 від 14 грудня 2017 року кошти в сумі 84187 (вісімдесят чотири тисячі сто вісімдесят сім) доларів США конфісковано в дохід держави. Вилучені в ОСОБА_1 згідно з протоколом про порушення митних правил №6396/209000/17 від 14 грудня 2017 року товари парфуми в асортименті в кількості 187 шт. повернуто ОСОБА_1 після проведення митного оформлення або для повернення вказаного товару на митну територію держави, з якої його було ввезено.

Захисник Хрипта І.М. 21.01.2022 року подав до апеляційного суду заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року.

Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення перегляд судових рішень у справах про адміністративні правопорушення за виключними обставинами не передбачений.

Відповідно до ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Виключні обставини - це нові факти, які виникли після вирішення справи.

Виключними обставинами визнаються:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Водночас, перегляд судових рішень у справах про адміністративні правопорушення (касаційного чи за виключними обставинами) нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачений і суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

За таких обставин посилання заявника про застосування норм Кримінального процесуального кодексу України для розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами постанови у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з аналогії закону, є безпідставним, оскільки норми КПК України регулюють провадження виключно щодо кримінальних справ і його норми не розповсюджуються на розгляд справ про адміністративні правопорушення.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, зокрема у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення, у тому числі за виключними обставинами, чинним законодавством не передбачено.

Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ апеляційний суд не наділений.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (№ 3236/03) у справі «Пономарьов проти України», жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Окрім цього у ст. 97 цього Закону визначено, що КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Рішенням КСУ у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п. 9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 922/1391/18).

У рішенні Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 3-р(ІІ)/2021 відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення чітко вказано про те, що окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу України, що визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Крім цього, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яремійчук та інші проти України» держави мають законний інтерес, а також обов`язок відповідно до різних міжнародних договорів вживати заходи для виявлення та контролю за рухом готівки через їхні кордони, оскільки великі обсяги готівки можуть використовуватися для відмивання грошей, обігу наркотичних засобів, фінансування тероризму або організованої злочинності, ухилення від сплати податків або вчинення інших серйозних фінансових злочинів. Загальна вимога про декларування, що застосовується до будь-якої особи, яка перетинає державний кордон, запобігає непомітному ввезенню та вивезенню готівки з країни,а конфіскація внаслідок недекларування готівки митним органом є частиною загальної системи регулювання, створеної для боротьби з цими злочинами. Суд вважав, що захід у вигляді конфіскації відповідав загальному суспільному інтересу.

При цьому, у вищевказаному рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 471 МК України не залишала судам свободи розсуду щодо стягнення, що підлягало застосуванню, оскільки конфіскація надлишкової суми була обов`язковою без винятків.

Станом на день прийняття колегією суддів Апеляційного суду Львівської області рішення від 14 травня 2018 року, окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу, а саме «а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів» неконституційними не визнані, тобто на момент ухвалення рішення колегією суддів застосовано чинні норми КУпАП і зазначені положення Закону. При цьому, постанова апеляційного суду набрала законної сили, тобто судове рішення виконане.

Враховуючи, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено КСУ безпосередньо у тексті ухваленого рішення), суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року.

Зазначене повністю кореспондується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, в якій суд з цих же підстав відмовив у задоволенні заяви про перегляд ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.10.2019 року за виключними обставинами.

З огляду на викладене, у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року у справі № 461/55/18 слід відмовити, оскільки перегляд судових рішень за виключними обставинами Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачений.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,апеляційний суд

постановив:

відмовити у задоволенні заяви захисника ОСОБА_1 - адвоката Хрипти Ігоря Михайловича про перегляд за виключними обставинами постанови Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року у справі щодо ОСОБА_1 за ст. 471 МК України.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА