ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/146/22 Справа № 203/4273/21 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко В. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в особі судді Коваленко В.Д., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 та адвоката Маслова С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Маслова С.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з незакінченою середньою освітою, навчається в Криворізькому військовому ліцеї, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 454 гривень.

Як вбачається з постанови суду, ОСОБА_1 о 05:15 годин 02.10.2021 року, керував автомобілем марки «Mercedes» GL, реєстраційний номер НОМЕР_1 на пр. Дмитра Яворницького в м. Дніпрі, біля будинку №96, не маючи права керування таким транспортним засобом.

Суд зазначив, що ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, вчинивши правопорушення, передбачене частиною другою статті 126 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Маслов С.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин, постанову районного суду скасувати та закрити провадження по справі.

Вказує, що ОСОБА_1 не керував автомобілем 02.10.2021 року, та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.

Зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , який на той момент був неповнолітній, було складено за відсутності його представника або представника ювенальної поліції.

Крім того, судове засідання у суді першої інстанції було проведено за відсутності ОСОБА_1 та його представника. Звертає увагу, що в протоколі невірно зазначено адресу мешкання ОСОБА_1 .. Судових повісток із-за цього ним не було отримано, про час, дату та місце суду йому відомо не було.

Позиція учасників апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 , його представник Абрамова І.В., та адвокат Маслов С.С., просили поновити строк апеляційного оскарження постанови суду; апеляційну скаргу - задовольнити, постанову суду скасувати та провадження по справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Остільки оскаржувана постанова винесена за відсутності ОСОБА_1 чи його представника, бо судові повістки надходили за іншою адресою, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише 21.12.2021 року, а також враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання апелянта та поновлення строку на апеляційне оскарження, адже строк пропущений не з вини апелянта.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП докази встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що вказані вимоги судом першої інстанції виконані не були.

Визнаючи доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції посилався, зокрема, на протокол про адміністративне правопорушення від 02.10.2021 року.

Між тим, як видно з матеріалів справи, особа, стосовно якої складався зазначений протокол, на час його складання була неповнолітньою.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 КУпАП інтереси особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Згідно з вимогами п. 7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь - якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника.

При цьому правовий статус неповнолітнього, як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника в незалежності від наявності про це клопотання неповнолітнього.

Однак, уповноважена особа не переконалась у тому, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушення, вчинення якого йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язана була такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника або кого-небудь з батьків - законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.

Крім цього, з матеріалів про адміністративне правопорушення слідує, що поліцейський, який складав протокол про адміністративне правопорушення, та суд першої інстанції не ознайомили неповнолітнього зі спеціальним правом, визначеним у ст. 270 КУпАП.

Наведені обставини вказують на порушення прав ОСОБА_1 на захист та роблять недопустимими докази у справі.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист неповнолітнього, що дає підстави дійти висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимим доказом, що з урахуванням концепції «плодів отруєного дерева» тягне за собою очевидну недопустимість всіх інших зібраних доказів, які не підлягають аналізу з огляду на їх очевидну протиправність.

Крім цього, суд належним чином не з`ясував, хто ж саме був за кермом автомобіля.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, за клопотанням сторони захисту, допитано в якості свідка ОСОБА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , який пояснив, що 02.10.2021 року саме він, а не ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes» GL, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ці пояснення ОСОБА_3 узгоджуються з тим фактом, що саме на ОСОБА_3 у вказаний день було складено протокол за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, - за ст.130 ч.1 КУпАП України.

В цьому автомобілі ОСОБА_1 знаходився в якості пасажира, а не водія.

Але, районний суд провів судове засідання як без ОСОБА_1 так і без ОСОБА_3 , що безумовно вплинуло на правильність висновків суду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішеннях від 30 травня 2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20 вересня 2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії» Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, остільки він не керував вказаним автомобілем.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу адвоката Маслова С.С., який дії в інтересах ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати із закриттям провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Маслова С.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку, - задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2021 року.

Апеляційну скаргу адвоката Маслова С.С., - задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, - скасувати.

Постановити нову, якою провадження щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду В.Д. Коваленко