Справа № 301/1007/22
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.06.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ст. 185 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, і піддано його стягненню у вигляді адміністративного арешту строком на 5 (п`ять) діб.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі - 496,20 грн.

Відповідно до постанови, - 27 березня 2022 року о 23 годині 35 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в с. Білки по вул. Івана Франка, Хустського району, здійснив злісну непокору законним вимогам працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме: чіплявся за формений одяг працівників поліції, погрожував фізичною розправою, намагався втекти з місця події, щоб уникнути адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягає з`ясуванню, зокрема чи було вчинено адміністративне правопорушення та винність особи в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, безпосередньо дослідив протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №451546 від 28.03.2022 року (а.с. 1, 2); протокол ЗА №000783 про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 28.03.2022 року (а.с.3); письмові пояснення ОСОБА_1 від 28.03.2022 року, згідно яких ОСОБА_1 відмовився від дачі поясненнь на підставі ст.63 Конституції України (а.с.4); рапорти інспекторів поліції ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3 від 27.03.2022 року (а.с. 5, 6, 7); копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №239148 від 27.03.2022 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 8); копії письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 9, 10); копію постанови серії БАА №943577 від 27.03.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ст.122 ч.2, 126 ч.1 КУпАП від 27.03.2022 року (а.с.11); копію письмових пояснень ОСОБА_1 від 27.03.2022 року, згідно яких вона відмовилася від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України (а.с. 12); копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №237689 від 28.03.2022 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.13); копію постанови серії БАА №943578 від 27.03.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ст.122 ч.2, 126 ч.1 КУпАП від 28.03.2022 року (а.с.14); копію висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 від 28.03.2022 року (а.с.15); диски з відеозаписами (а.с. 16, 17); копію письмових пояснень ОСОБА_6 (а.с. 18, 19.

Таким чином, суддя першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, забезпечив своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин інкримінованого правопорушення в точній відповідності з законом, в повному обсязі перевірив докази наявні в матеріалах справи.

Диспозицією статті 185 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку України» громадська безпека і порядок - це захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз.

Статтею 2 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Таким чином, визначаючи поняття громадського (публічного) порядку та безпеки і покладаючи на поліцію обов`язок забезпечувати такі, законодавець не виділяє сфер, у яких неможливе посягання на відносини щодо встановленого порядку управління. Ключовим у таких ситуаціях є перебування поліцейського при виконанні службових обов`язків. Відтак, відмовляючись виконати законні вимоги чи розпорядження поліцейського, висловлені щодо вчинення адміністративного правопорушення у будь-якій іншій сфері, зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особа вчиняє посягання на встановлений порядок управління, що становить собою об`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України.

Наведене спростовує доводи апелянта про те, що злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського неможлива при забезпеченні безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, виражається у злісній непокорі, тобто відмові виконати законне розпорядження або вимогу поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Як зазначив у своєму рішенні №10-рп/2011 у справі №1-28/2011 Конституційний Суд України, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

У даному випадку ОСОБА_1 інкриміноване адміністративне правопорушення, що полягало у чіплянні за формений одяг працівників поліції, погрожуванні фізичною розправою, намаганні втекти з місця події. При цьому останній відмовився виконати законну вимогу працівника поліції, яка була йому повторена наполегливо та неодноразово, з роз`ясненням, що у випадку її невиконання, до нього будуть застосовані заходи примусу.

Таким чином апеляційним судом встановлено, що наявними в матеріалах справи доказами доведено наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, через що покликання в апеляційній скарзі на ці обставини є неспроможними.

Враховуючи викладене, суддя суду першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення та дійшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким суддею надана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя суду першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Призначене ОСОБА_1 адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ст. 185 КУпАП відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення та є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Правових підстав, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови і закриття провадження у справі, апелянтом не наведені та апеляційним судом не встановлені.

За таких обставин, постанова судді є законною та обґрунтованою, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага