КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №754/3476/21
Апеляційне провадження
№33/824/282/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2022 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тимошенка Владислава Володимировича на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає у АДРЕСА_1 ,

встановив:

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, який складено 22 лютого 2021 року, серії ААБ №118926, 16 січня 2020 року о 16 год. 20 хв. на вул. О. Бальзака, 3/3 у м. Києві водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи розворот, не зайнявши крайнє ліве положення, не надала дорогу автомобілю «Mazda CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку прямо, в результаті чого здійснила з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим порушила вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху.

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, представник іншого учасника ДТП ОСОБА_1 - адвокат Тимошенко В.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року та прийняти нову постанову, якою визнати винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, водія ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, адвокат Тимошенко В.В. зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та незаконною, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції безпідставно проігнорував аргументи представника потерпілого, безпідставно відмовив у клопотанні про призначення судової експертизи, у судовому засіданні не допитав жодної особи щодо обставин ДТП та не дослідив жодного доказу, порушив вимоги щодо повноти, всебічності, законності під час розгляду справи та допустив спрощений підхід до розгляду справи, упереджено поставившись до її вирішення.

Адвокат Тимошенко В.В. зазначає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення №754/1654/20 щодо ОСОБА_2 та рішення по зазначеній справі Деснянського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року, на яке посилається суд першої інстанції, якою ОСОБА_2 визнана винною у скоєнні правопорушення та яка була скасована Київським апеляційним судом 9 вересня 2020 року, відбувався щодо іншої суті правопорушення, викладеної у відповідному протоколі, та щодо порушення інших вимог Правил дорожнього руху України, які інкримінувалися водієві ОСОБА_2 ніж ті, що були

викладені у протоколі по справі, що розглядалася.

Крім того, адвокат Тимошенко В.В. стверджує, що аргумент суду першої інстанції стосовно того, що висновок експертного дослідження №ВЕД-230/10-20 від 29 жовтня 2020 року, виконаного судовим експертом Семенченко П.О., ґрунтується на поясненнях ОСОБА_1 , які були спростовані Київським апеляційним судом по іншій справі та щодо інших обставин, не відповідає об`єктивним фактичним даним, оскільки зазначений висновок зроблений не на поясненнях ОСОБА_1 , а саме на поясненнях ОСОБА_2 про те, що вона розверталася з прилеглої території, а не з крайнього лівого положення.

Апеляційний суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Тимошенка В.В., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_2 та її захисника - адвоката Ждана В.В., які зазначили, що провадження було незаконно розпочато більше, ніж через рік після подій ДТП та підлягає закриттю без розгляду по суті, посилаючись на положення п. 7 ст. 247 КУпАП, вивчивши матеріали справи та дослідивши висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №20386/21-52/34427/21-52 від 30 листопада 2021 року, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року вбачається, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, стосовно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Викладаючи мотивувальну частину постанови, суддя зазначив, що у постанові Київського апеляційного суду від 9 вересня 2020 року дано мотивовану оцінку всім фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди, дано оцінку та мотивовано надані вихідні дані з урахуванням пояснень учасників ДТП, дано оцінку поясненням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та було прийнято рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також суддя зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надали аналогічні пояснення щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 16 січня 2020 року, висновок експерта Семенченка П.О. від 29 жовтня 2020 року ґрунтується на поясненнях ОСОБА_1 , які постановою Київського апеляційного суду від 9 вересня 2020 року спростовані, тому даний висновок не був прийнятий як доказ у справі, а відтак у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення ОСОБА_2 вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху.

Апеляційний суд не погоджується з висновком судді з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, окрім інших підстав, за наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

За змістом статті 247 КУпАП справа про адміністративне правопорушення відносно особи може бути закрита як з реабілітуючих, так і нереабілітуючих підстав.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП, зокрема, передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою підставою для закриття провадження.

Закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.

Суддя апеляційного суду вважає, що питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинно вирішуватись у кожній

конкретній справі в залежності від стадії провадження, на якій виникли обставини, передбачені ст. 247 КУпАП, що виключають провадження у справі, а також з урахуванням позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо підстав для закриття провадження у справі.

Зокрема, якщо обставина, передбачена п. 7 ст. 247 КУпАП виникла під час розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить, не заперечує та/або погоджується на закриття провадження у справі з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, то закриття провадження є можливим без вирішення питання про встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Якщо особа заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, доводить свою невинуватість, не заявляє відповідних клопотань про закриття провадження та/або не погоджується на закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, то закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення без з`ясування питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення є неприпустимим.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні.

З постанови судді першої інстанції вбачається, що суддя не здійснював перевірку обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не навів обґрунтування відмови у задоволенні клопотання адвоката Тимошенка В.В. у призначенні судової експертизи, а обмежився посиланням на те, що обставини дорожньо-транспортної пригоди були встановлені та зазначені у постанові Київської апеляційного суду від 9 вересня 2020 року.

При цьому суддя не врахував, що у протоколі про адміністративне правопорушення, який складений 22 лютого 2021 року, зазначено про порушення ОСОБА_2 п. 10.4 Правил дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди 16 січня 2020 року та пошкодження транспортних засобів.

За таких обставин, постанова судді першої інстанції прийнята з порушенням вищезазначених норм КУпАП та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанцій розглядає обставини вчиненого правопорушення в межах, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами, означеними в апеляційній скарзі, на виконання вимог ст. 294 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне

правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд, у відповідності з положеннями ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідальність за ст.124 КУпАП настає в тому разі, коли внаслідок порушення правил дорожнього руху було спричинено пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом 10.4 Правил дорожнього руху України передбачено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення від 22 лютого 2021 року, серії ААБ №118926, 16 січня 2020 року о 16 год. 20 хв. на вул. О. Бальзака, 3/3 у м. Києві водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи розворот, не зайнявши крайнє ліве положення, не надала дорогу автомобілю «Mazda CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку прямо, в результаті чого здійснила з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим порушила вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що 16 січня 2020 року приблизно о 16 год. 20 хв., він, керуючи автомобілем марки "Mazda CX-5", д.н.з. НОМЕР_3 , рухався по вул. Бальзака м. Києва з боку вул. Драйзера в напрямку пр. Шухевича, наближаючись до перехрестя з вул. Митрополита Слободяна. Опадів не було, проїзна частина була сухою. В автомобілі він знаходився один, вантажу не було. Його автомобіль був повністю технічно справний, він почував себе добре, від керування не відволікався, стежив за дорожньою обстановкою. Під час наближення до перехрестя з вул. Митрополита Слободяна він побачив, що для нього горить зелений, дозволяючий рух сигнал світлофора, тому, не зупиняючись, продовжував рух у вибраному напрямку із швидкістю приблизно 50 км/год. Дорожньої розмітки видно не було. Ширина дороги у кожному напрямку була приблизно по 6 метрів, тобто було по дві полоси для руху у кожному напрямку. Він рухався з інтервалом приблизно 3 метри від правого по ходу його руху краю проїзної частини по лівій полосі свого напрямку, виходячи з ширини дороги, бо розмітки не було.

Він звернув увагу на автомобіль "КІА" помаранчевого кольору, який стояв на правій полосі попереду нього біля правого краю проїзної частини попереду його руху в районі заїзду до церкви Митрополита Слободяна. Цей автомобіль не рухався, небезпеки для нього не представляв, він міг з безпечним інтервалом його проїхати по своїй лівій

полосі. Будь-яких сигналів про початок руху чи зміну напрямку водій автомобіля "КІА" не подавав. Але, коли відстань від передньої частини керованого ним автомобіля до зазначеного автомобіля "КІА" була близько 15-20м, він різко почав рух у бік зустрічної полоси для розвороту, відразу від правого краю дороги. Тобто водій цього автомобіля навіть не намагався плавно зайняти ліве положення, щоб потім розвернутися, він саме різко поїхав від правого краю у бік зустрічної смуги. З моменту початку руху автомобіля КІА, він відразу натиснув на педаль гальма, застосувавши екстрене гальмування, але відстань була недостатня для зупинки і в наступний момент відбулося зіткнення. Маневрувати на зустрічну смугу було небезпечно, вправо теж, бо праворуч на узбіччі був стовп та могли бути пішоходи. Крім того, це була рухома небезпека і Правилами дорожнього руху передбачено застосування саме гальмування.

ОСОБА_1 зазначив, що він знаходився в аварійній ситуації, розвиток якої вже не регулюється ні правилами, ні наукою, події розвертались миттєво. Автомобіль КІА вдарив його автомобіль у праву передню сторону під кутом приблизно 45 градусів і від удару та подальшого руху КІА їх обох винесло на зустрічну смугу де обидва зупинилися.

Після зіткнення він вийшов із свого автомобіля і побіг до автомобіля КІА, тому що водій з нього не виходив, він подумав, що йому потрібна допомога. Він відкрив двері, за кермом виявилися жінка. Вона почала вибачатися та пояснила, що не побачила його, коли починала маневр. У неї в руках був мобільний телефон і він зрозумів, що вона по ньому розмовляла чи дивилася у нього, коли поїхала, тому і не пересвідчилася у безпеці руху та маневру. Він сказав жінці про свої висновки щодо телефону, вона не заперечувала та, як йому здалося, підтвердила його думку своїм мовчанням з цього приводу та збентеженням.

Також ОСОБА_1 стверджував, що зіткнення сталося на полосі його руху, після чого обидва автомобілі винесло на зустрічну смугу. Місце зіткнення не правильно зафіксоване патрульними на схемі ДТП нібито на зустрічній смузі. На місті пригоди він не звертав уваги на подробиці, які були зафіксовані патрульними на схемі ДТП. ОСОБА_1 зазначив, що є очевидним неврахування патрульними наявності уламків, осипу ґрунту, слідів коліс на схемі ДТП при визначенні місця зіткнення, бо це не зафіксовано і ОСОБА_2 теж не звернула на це уваги. Йому здається, що патрульні просто переплутали та нарисували стрілку з розміром до хрестика на схемі ДТП не з тієї сторони дороги.

На думку ОСОБА_1 , ситуація очевидна та абсолютно прозора - він рухався на дозволений сигнал світлофору, з дозволеною швидкістю, не порушуючи жодних правил дорожнього руху. На його смугу виїхав інший автомобіль, розвертаючись перед ним з крайнього правого положення, який «підрізав» його та скоїв зіткнення в порушення Правил дорожнього руху.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Тимошенко В.В. підтримав позицію ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції та додав, що він неодноразово звертав увагу суду на неправдивість та суб`єктивність версії водія ОСОБА_2 та просив віднестись до її показів критично.

Адвокат Тимошенко В.В. вважає, що врахуванню підлягає те, що від надання первинних пояснень на місці пригоди ОСОБА_2 відмовилась; перші її пояснення, у яких з`явилася версія про 3,5-4 секунди руху до зіткнення, на яких базуються висновки деяких експертів за її версією, з`явилися у справі вже після проведення експертного дослідження №008-02(Д)20 від 27 лютого 2020 року експертом Півнем В.В. на замовлення захисника. Крім того, вони неодноразово згодом змінювалися ОСОБА_2 та уточнювалися. Спочатку у її поясненнях було зазначено, що вона взагалі не бачила ОСОБА_1 , а поговоривши по телефону почала розвертатися від заїзду до церкви, а потім через рік стала пригадувати і відстані, і інтервали і тому подібне.

На думку адвоката Тимоешкно В.В. дата опитування ОСОБА_2 її адвокатом нібито 10 лютого 2020 року не відповідає дійсності. На його думку, насправді показання ОСОБА_2 викладені виключно за порадами адвоката, виходячи з позиції захисту та вже

після консультувань з експертом та проведення замовленого захисником експертного дослідження. На це вказує і зазначення технічних параметрів, в тому числі часу руху у секундах, які водій об`єктивно не спроможний визначити (як вказав експерт на допиті) і які визначаються експериментальним шляхом, а не зі слів водія.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснила, що під час руху у неї виникла необхідність розвернутися. З цією метою вона зупинилася в районі заїзду до церкви Митрополита В. Сабодана так, що приблизно половиною авто знаходилася за межами проїзної частини, щоб не заважати руху транспорту, увімкнула лівий покажчик повороту і подивилася в ліве дзеркало заднього виду, щоб упевнитися у безпеці маневру. Безпосередньо в момент початку маневру розвороту автомобіля КІА, Sportage д/н НОМЕР_1 , під її керуванням, автомобіль Mazda СХ5, д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 рухався в правій смузі попутного напрямку на відстані 1,5м від правого краю проїзної частини та перебував на відстані не менше 50м від задньої частини автомобіля КІА. Швидкість руху автомобіля Mazda, д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 була не менше 50км/год. Зіткнення відбулося в ліву передню частину автомобіля КІА на відстані 4,15м до зустрічного краю проїзної частини. В цей момент автомобіль КІА був розташований майже поперек проїзної частини. З моменту початку руху при виконанні маневру лівого розвороту і до моменту зіткнення автомобіль КІА рухався протягом 3,5-4 секунд і подолав по дузі лівого розвороту близько 10м. Передня ліва частина автомобіля КІА при виконанні маневру перемістилася вперед від місця зупинки вздовж дороги на відстань близько 3-3,5м.

До моменту зіткнення вона звуку гальмування автомобіля Mazda не чула. Вважає, що якби водій автомобіля Mazda СХ5 пригальмував та не виїжджав на зустрічний бік дороги зіткнення не трапилося б.

Захисник ОСОБА_2 - адвокат Ждан В.В. підтримав позицію ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Також адвокатом Тимошенко В.В. було подано клопотання про призначення судової експертизи обставин ДТП або виклику відповідного експерта для надання висновку у судовому засіданні.

З метою всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин події дорожньо-транспортної пригоди та її механізму, відповідно до положень ст. 273 КУпАП до суду апеляційної інстанції був запрошений експерт з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ).

Вивчивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_2 , вислухавши пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , експерт КНДІСЕ ОСОБА_6 суду апеляційної інстанції пояснив, що надати однозначний висновок про невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п. 10.4 ПДР у рамках судового процесу неможливо, враховуючи змінність пояснень ОСОБА_2 .

Також експерт ОСОБА_6. зазначив, що для перевірки спроможності пояснень ОСОБА_2 , наданих у судовому засіданні, що вона здійснювала розворот з крайньої лівої полоси, необхідно досліджувати транспортні засоби, параметру руху і це потребує інженерних розрахунків.

Крім того, наявність у матеріалах справи двох висновків експертів, які протирічать одне одному, потребує детального дослідження обставин події та відповідного моделювання.

Також у рамках судового процесу неможливо надати відповідь чи знаходиться недотримання ОСОБА_2 вимог п. 10.4. ПДР у причинному зв`язку із ДТП, так як для цього необхідно провести відповідні розрахунки.

На думку експерта ОСОБА_6 для вирішення спірних питань та встановлення механізму ДТП необхідно призначення судової автотехнічної експертизи.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи наявність протиріч та розбіжностей у поясненнях учасників ДТП стосовно її обставин та механізму, наявність у матеріалах справи різних висновків експертів, постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2021 року призначено у справі судову комісійну автотехнічну експертизу, так як для з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, як і встановлення її механізму, необхідні спеціальні знання, що впливає на прийняття правильного рішення по справі.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судової комісійної автотехнічної експертизи № 20386/21-52/34427/21-52 від 30 листопада 2021 року, аналізуючи зафіксовану слідову інформацію на схемі місця ДТП та на фотознімках, що містяться в матеріалах справи, наданих на дослідження, слід зазначити, що пошкодження на автомобілі Mazda і автомобіля КІА вказують на те, що мало місце перехресно-кутове зіткнення транспортних засобів, де первинно контактувала права передня кутова частина автомобіля Mazda (що рухався прямо) із лівою передньою кутовою частиною автомобіля КІА (який перебував у стадії розвороту). Поздовжні вісі транспортних засобів на момент первинного контакту знаходились під певним гострим кутом. Швидкість руху автомобіля КІА була більшою, при такому характері контактування і позацентровому зіткненні для транспортних засобів виникав розвертаючий момент, спрямований за ходом годинникової стрілки.

Дослідження наданих судом матеріалів справи та наявних пояснень учасників пригоди вказують на те, що механізм дорожньо-транспортної пригоди був наступний - автомобіль Mazda рухався у смузі свого руху на відстані 1,5м або 3,0м від правого краю проїзної частини в напрямку пр. Ватутіна, із ймовірною швидкістю 50км/год. В районі заїзду до «Церкви Митрополита В. Сабодана» перебував у нерухому стані автомобіль КІА, який почав розворот в сторону протилежного напрямку. У ході розвороту автомобіля КІА, відбулося зіткнення між правою передньою кутовою частиною автомобіля Mazda із лівою передньою боковою частиною автомобіля КІА. З моменту початку виконання маневру розвороту автомобілем КІА, відстань від автомобіля Mazda до задньої частини автомобіля КІА могла становити 15м, 20м, 50м. А місце зіткнення з таким механізмом могло відбутись як в смузі руху автомобіля Mazda, так і в зустрічній смузі руху на відстані 4,15м від лівого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля КІА.

Отже, за результатами проведеного дослідження, в тому числі транспортно-трасологічного аналізу, експерти зазначили, що пояснення водіїв автомобіля Mazda ОСОБА_1 і автомобіля КІА ОСОБА_2 в частині розвитку механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди загалом не суперечать технічним обставинам даної пригоди, встановленим експертним шляхом, і тому можуть вважатись спроможними, з технічної точки зору. Разом з цим, у своїх поясненнях водій автомобіля КІА ОСОБА_2 не зазначає про те, чи виконала вона вимоги п. 10.4. ПДР України.

Аналіз наданих на дослідження матеріалів, в першу чергу - схеми місця ДТП, показує, що на ній відсутня слідова інформація, на основі якої можна було б точно визначити розташування місця зіткнення автомобілів КІА і Mazda, а також відстані вказаних транспортних засобів до елементів проїзної частини в момент зіткнення.

Відсутні точні дані стосовно геометричних параметрів деформацій автомобіля КІА, які він отримав в наслідок даної пригоди (з наявних фотознімків встановити фактичний об`єм отриманої деформації не можливо, через їх низьку якість та незначну кількість).

Також експертами зазначено, що надані на дослідження матеріали не надають можливості визначити швидкість руху автомобілів у момент ДТП, тому за розрахункову величину були прийнятті пояснення водіїв, що швидкість руху автомобіля КІА в момент ДТП вказана водіями (50км/год) не суперечить технічним обставинам даної пригоди, то вказане значення використано для подальшого дослідження.

Виходячи з того, що пояснення водіїв ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не позбавлені технічної спроможності, експертами дослідження виконано за кожною із версій.

ВАРІАНТ 1. За поясненнями водія автомобіля Mazda ОСОБА_1 : місце зіткнення знаходиться у смузі руху в напрямку до пр. Ватутіна, в момент початку руху автомобіля КІА в бік смуги руху автомобіля Mazda, відстань між автомобілями становила 15-20м.

ВАРІАНТ 2. За поясненнями водія автомобіля КІА ОСОБА_2 : місце зіткнення знаходиться у зустрічній смузі руху, як зафіксовано на схемі місця ДТП, а відстань від задньої частини автомобіля КІА до автомобіля Mazda в момент початку маневру розвороту автомобіля КІА, становить 50м.

ВАРІАНТ І.

1. В даній дорожній ситуації водій автомобіля КІА ОСОБА_2 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 10.1. і 10.4. ПДР України. В свою чергу водій автомобіля Mazda ОСОБА_1 повинен був керуватися вимогами п. 12.3. ПДР України.

2. У відповідності з прийнятими в експертній практиці методиками дослідження, в даній дорожній обстановці та при заданих для даної версії вихідних даних, водій автомобіля КІА ОСОБА_2 , виконуючи належним чином вимоги п.п.10.1 і 10.4. ПДР України, мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Mazda, оскільки, керуючи технічно справним автомобілем вона мала можливість постійно контролювати швидкісний режим та напрямок руху керованого нею транспортного засобу.

3. Враховуючи, що водій ОСОБА_1 не вказує відстані, на якій знаходився автомобіль Mazda від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для нього (в момент початку руху автомобіля КІА в бік смуги руху автомобіля Mazda), вирішити, в категоричній формі, питання наявності технічної можливості для водія автомобіля Mazda ОСОБА_1 уникнути зіткнення з автомобілем КІА неможливо.

4. Оскільки вирішити в категоричній формі питання наявності технічної можливості для водія автомобіля Mazda ОСОБА_1 , неможливо, то надати оцінку відповідності дій водіїв ОСОБА_2 і ОСОБА_1 вимогам ПДР України та знаходження їх в причинному зв`язку, також неможливо.

ВАРІАНТ 2.

1. В дорожній обстановці, що склалася водій автомобіля КІА ОСОБА_2 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 10.1. і 10.4. ПДР України.

В свою чергу, водій автомобіля Mazda ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1. і 12.3. ПДР України.

2. Відповідно до версії розвитку пригоди водія ОСОБА_2 , виходячи із розрахунків, водій автомобіля КІА, виконуючи маневр розвороту, не створювала небезпеки для руху водію автомобіля Mazda, з технічної точки зору, тому технічна можливість уникнути зіткнення не залежала від дій водія автомобіля КІА ОСОБА_2 .

3. Водій автомобіля Mazda ОСОБА_1 при швидкості руху 50км/год на даній ділянці дороги мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до лінії руху автомобіля КІА, як шляхом застосування екстреного гальмування, так і без застосування гальмування, шляхом виключення будь-яких маневрів та тим самим уникнути зіткнення з моменту виявлення небезпеки для свого руху.

4. Оскільки технічна можливість уникнути зіткнення не залежала від дій водія автомобіля КІА ОСОБА_2 , то невідповідностей вимогам ПДР України, які знаходиться в причинному зв`язку з виникненням вказаної пригоди, в діях водія автомобіля КІА ОСОБА_2 , не вбачається. В діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1 і 12.3. ПДР України. При цьому, лише невідповідність вимогам п. 10.1. ПДР України знаходиться в причинному зв`язку із виникненням ДТП.

Експерт ОСОБА_8 , надаючи відповіді на уточнюючи питання під час апеляційного розгляду, пояснив, що неможливо надати однозначну відповідь на запитання, які були поставлені перед комісією експертів у постанові Київського апеляційного суду від 11 червня 2021 року.

Також експерт ОСОБА_8 підтвердив, що, враховуючи всі дорожні знаки та

відсутність розмітки на місці ДТП, у ОСОБА_2 була необхідність дотримуватися вимог п. 10.4 ПДР України. Разом з цим, комісія експертів вважає, що у категоричній формі неможливо встановити чи перебуває факт недотримання ОСОБА_2 вимог п. 10.4 ПДР України у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, оскільки вирішення вказаного питання залежить від з`ясування технічної можливості у водія ОСОБА_1 уникнути зіткнення, але для цього відсутні достатні вихідні дані по варіанту 1, так як водій ОСОБА_1 не зазначив відстань, яку проїхав автомобіль КІА до моменту зіткнення.

Висновок про не дотримання вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху водієм автомобіля Mazda ОСОБА_1 , що знаходиться в причинному зв`язку із виникненням ДТП, зроблений на підставі пояснень водія ОСОБА_2 , яка стверджувала, що водій автомобіля Mazda ОСОБА_1 перебував у правій полосі руху, коли вона почала здійснювати розворот. Однак місце зіткнення зафіксоване на зустрічній полосі руху, а відтак водій автомобіля Mazda ОСОБА_1 змінив напрямок руху і не пересвідчився, що це буде безпечним.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що під час апеляційного розгляду було встановлено, що водій ОСОБА_2 не виконала вимоги п. 10.4. Правил дорожнього руху при здійсненні розвороту, однак неможливо встановити у категоричній та беззаперечній формі, що не дотримання ОСОБА_2 п. 10.4 ПДР знаходиться у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у виді пошкодження транспортних засобів.

Також апеляційний суд вважає неможливим враховувати висновок експертів про невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.п.10.1 та 12.3. ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку із виникненням ДТП, оскільки вказаний висновок експертами зроблено на підставі пояснень ОСОБА_2 , які не можуть бути беззаперечним доказом, враховуючи її зацікавленість у даній справі. При цьому, будь-яких інших доказів, які б підтверджували пояснення ОСОБА_2 , матеріали даної справи не містять, а згідно висновку експертів не тільки пояснення ОСОБА_2 не суперечать технічним обставинам ДТП, а і пояснення ОСОБА_1 не позбавлені технічної спроможності.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Статтею ст. 124 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У п. 26 постанови Пленуму Верховного суду "Про застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року №14, роз`яснено, що пошкодження переліченого у ст. 124 КпАП України майна обов`язково повинно бути внаслідок порушення Правил дорожнього руху.

Тобто, умовами настання адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП є наявний причинний зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду не було поза розумним сумнівом встановлено наявний причинний зв`язок між порушенням ОСОБА_2 п. 10.4 Правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до заподіяння майнової шкоди, тобто вина ОСОБА_2 не є доведеною.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У цьому разі законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі, а саме за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що провадження у справі стосовно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із недоведеністю її вини.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тимошенка Владислава Володимировича задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Рейнарт