Справа № 299/3697/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

30.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05 січня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, фізичну особу-підприємця,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн (сімнадцять тисяч гривень) на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн на користь держави.

Згідно постанови та згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 19.10.2020 року серії АПР18 № 742752, 16.10.2020 о 22:35 год, за адресою АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_1 , працював з порушенням карантинних норм і передбачених п. п. 5 п. 11 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року положень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною і тому має бути скасована. Зазначає, що розгляд справи відбувся за його відсутності, що повісток не отримував. Вказує і на те, що протокол складено із суттєвим порушенням строку на складення протоколу, за змістом рапортів поліцейських на місці «виявлення» ознак правопорушення нібито були присутні сторонні особи, однак у жодної особи не відібрано свідчень і таких не додано до протоколу. Також стверджує, що не є суб`єктом правопорушення, оскільки до протоколу не додано жодного доказу, що він є власником закладу, суб`єктом господарювання. Власником закладу та суб`єктом господарювання є інша особа, а ОСОБА_1 не має нести відповідальність за подію, що нібито виявлена поліцейськими 16.10.2020 о 12-35 год, зазначену у протоколі, оскільки така не містить складу правопорушення, а він не є його суб`єктом. Також вказує на те, що підпунктом 5 п. 11 ПКМУ № 641 було доповнено в силу прийняття ПКМУ від 13.10.2020, яка набрала чинності лише 14.10.2020 шляхом опублікування в газеті Урядовий кур`єр, підписником якої правопорушник не є і в силу вищевказаного недотримання заборонної норми підпункту 5 п. 11 дводенної дії могло і повинно було враховуватись при характеристиці ставлення особи до діяння, що отримало ознаки протиправності у зв`язку із введенням нових заборон, що значною мірою впливає на значимість діяння та вирішення питання про можливість звільнення його від відповідальності. Щодо пропуску строку вказує на те, що оскільки не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і про наявність оскаржуваної постанови не знав, а почув про це 14.01.2021, копію постанови отримав 15.01.2021. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що пропущений на оскарження судового рішення строк підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи й від нього не надходило заяв про розгляд справи за обов`язкової участі апелянта, що розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою апелянта.

Доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення апеляційний суд бере до уваги з огляду на такі обставини.

З оскаржуваної постанови убачається, що розгляд судової справи відбувся 05 січня 2021 року без участі ОСОБА_1 . Матеріалами справи підтверджено, що з копією оскаржуваної постанови ОСОБА_1 ознайомився 15.01.2021, про що свідчить відповідна заява апелянта від 15.01.2021. У зв`язку з цим, викладені у апеляційній скарзі доводи про поновлення строку на оскарження судового рішення про те, що ОСОБА_1 ознайомився зі змістом оскаржуваної постанови поза межами встановленого законом строку на її оскарження, є не спростованими, а отже заслуговують на увагу. Відтак, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, твердження про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу, - поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.

Водночас, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, згідно з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Так, згідно з матеріалами справи, щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 №742752 від 19 жовтня 2020 року, у якому зазначено, що 16.10.2020, о 22 год 35 хв, за адресою: вул. Копанська, 293 б, м. Виноградів, ресторан "Ташкент", власником якого є ОСОБА_1 , працював з порушенням карантинних норм п. п. 5 п. 11 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020. З протоколу також убачається, що такий складений у присутності двох свідків, - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами засвідчили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП. Відповідно до змісту протоколу, ОСОБА_1 відмовився від надання будь - яких пояснень та від підпису протоколу.

Згідно з рапортом інспектора - чергового Виноградівського ВП Берегівського відділу ВП ГУНП в Закарпатській області Іваниша Ю., поліцейськими отримано повідомлення зі служби 102 про те, що 16.10.2020, о 22 год 59 хв, за адресою: АДРЕСА_2 , ресторан «Ташкент» працює попри заборону, що є порушенням правил щодо карантину людей (а. с. 2, 3).

Рапортом начальника СРПП №2 Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції Свищо Б. М. підтверджено, що 16.10.2020 о 22 год 35 хв, поліцейськими здійснено перевірку на предмет дотримання карантинних вимог у ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , власником ресторану є ОСОБА_1 . Під час перевірки встановлено, що вказаний ресторан продовжував свою роботу після 22 год 00 хв, чим ОСОБА_1 порушив вимоги постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, а саме підпункт 5 пункту 11, де чітко вказано, що «забороняється робота після 22-ї та до 07-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадянського харчування, без організації дозвілля (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадянського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на виніс». На момент перевірки у ресторані були присутні дванадцять відвідувачів, обслуговуванням яких займалась гр. ОСОБА_4 .

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, підтверджуються відеозаписом, що міститься на DVD - диску, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 не дотримався карантинних вимог, а саме дозволив роботу ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", власником якого він є, з порушенням карантинних норм п. п. 5 п.11 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення - порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівник поліції Свищо Б. М. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП; що у нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації вищевказаних документів, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ст. 44-3КУпАП.

Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги і такі нормативно-правові акти.

Диспозиція ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Як убачається зі ст.29 цього ж Закону, карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України; рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації; у рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 роки № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 19 грудня 2020 року, на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Відповідно до п. п. 5, п. 11 Постанови, забороняється робота суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема у закладах громадського харчування (ресторанах, кафе тощо) після 22-ї вечора та до 7-ї години ранку.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 займається таким видом господарської діяльності як роздрібна торгівля алкогольними напоями, що підтверджується копією ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями ГУ ДПС у Закарпатській області. Тобто, сумніви у тому, що вид господарської діяльності, яким займається особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не входить до переліку закладів, які підпадають під заборону діяльності на період дії карантину, а відтак і на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, - на переконання апеляційного відсутні. Отже, доводи апелянта про те, що до протоколу не додано жодного доказу, який підтверджує те, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, апеляційним судом визнаються безпідставними.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не заперечує той факт, що у день складання протоколу про адміністративне правопорушення ресторан, власником якого він є, був відчинений. Це підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який був складений за участі двох свідків, рапортом поліцейського та відеозаписом. Вказані докази, які досліджені та перевірені апеляційним судом на предмет належності, достовірності та достатності, у своїй сукупності безумовно підтверджують факт порушення ОСОБА_1 правил карантину.

Такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП є твердження про те, що протокол складено із порушенням строку на оформлення протоколу. При цьому, апеляційний суд вважає, що процесуальний документ відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, адже у ньому зазначені всі необхідні відомості: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків.

Доводи апелянта про те, що за змістом рапортів поліцейських на місці «виявлення» ознак правопорушення нібито були присутні сторонні особи, однак у жодної особи не відібрано свідчень і таких не додано до протоколу, апеляційним судом визнаються недоцільними, позаяк відомості, які містяться у вищевказаних рапортах працівників поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи, у тому числі і з відеозаписом, на якому чітко зафіксовано відвідування працівниками поліції закладу - ресторан "Ташкент", власником якого є ОСОБА_1 , в якому знаходились відвідувачі і який працював з порушенням карантинних норм п. п. 5 п.11 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, що стало підставою для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. Окрім того, з відеозапису убачається, що під час перевірки ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", громадянка ОСОБА_4 , яка назвала себе дружиною особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заперечувала той факт, що карантинні правила ними були порушені.

При оцінці доводів апелянта щодо того, що підпунктом 5 п. 11 ПКМУ № 641 було доповнено у силу прийняття ПКМУ від 13.10.2020, яка набрала чинності лише 14.10.2020 шляхом опублікування в газеті Урядовий кур`єр, підписником якої правопорушник не є і в силу вищевказаного недотримання заборонної норми підпункту 5 п. 11 дводенної дії могло і повинно було враховуватись при характеристиці ставлення особи до діяння, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ст. 44-3 КУпАП об`єктом правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення, а об`єктивна сторона виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, такі дії завдають шкоди як державним (суспільним) інтересам, так і інтересам громадян.

Не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, ОСОБА_1 свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, позаяк будучи суб`єктом господарювання, тобто власником ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зобов`язаний був дотримуватися правил карантину.

Отже, враховуючи всі обставини справи, характер вчиненого правопорушення, беручи до уваги суспільну небезпеку вказаних дій у період карантину у країні та позицію апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, зокрема те, що свою вину у вчиненому ОСОБА_1 не визнає, щиро не розкаюється, до суду для надання пояснень не з`явився, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Апеляційний суд не визнає слушними доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП і вважає, що матеріали справи містять достатньо достовірних та належних доказів, які у своїй сукупності підтверджують, що сумнівів у правильності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення немає.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому висновок місцевого суду про визнання його винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП є законним та обґрунтованим.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.01.2021, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН