Провадження № 3/161/659/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 10 червня 2022 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Кихтюк Р.М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, -

- за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Луцького міськрайонного суду з відділення поліції №2 Луцького РУП ГУНП у Волинській області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 19.09.2021 року о 20.45 год., ОСОБА_1 в с. Рованці Луцького району по вул. Європейська, на АЗС «UPG», керував автомобілем «Land Rover Freelander», реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги, передбачені п. 2.9.а ПДР України. При цьому огляд проводився із застосуванням приладу «Драгер».

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав. При цьому, просив провадження у справі відносно нього закрити, так як він діяв в межах крайньої необхідності та пояснив, що автомобілем він не керував, за кермом перебувала його дружина. На АЗС його дружина вийшла в магазин і в цей час на територію АЗС заїхав бензовоз із скрапленим газом і його автомобіль заважав, який сказали терміново прибрати. У зв`язку з чим він змушений був його відігнати на кілька метрів.

Заслухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи, покази свідків, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. А також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданнями КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій. Встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи з матеріалів справи, пояснень ОСОБА_1 наданих в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що останній 19.09.2021 року в с. Рованці Луцького району по вул. Європейська, на АЗС «UPG», все ж керував автомобілем «Land Rover Freelander», р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, не зважаючи на відстань.

При цьому, положення ст. 130 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння. А також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, у тому числі алкогольного.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає умисні дії, спрямовані на керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного сп`яніння, що нерозривно пов`язано з встановленням самого факту керування.

Пленум Верховного Суду України у абз. 3 п. 27 Постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Щодо посилання ОСОБА_1 на обставини, які стали причиною для керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння суд зазначає наступне.

Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами. Якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Так, згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність це суб`єктивне право кожної людини. Однак для працівників правоохоронних органів крайня необхідність юридичний обов`язок. Передбачений їхнім службовим становищем. Водночас ухилятися від виконання своїх функцій, посилаючись на стан крайньої необхідності, працівники правоохоронних органів не можуть.

Правомірність крайньої необхідності визначається низкою умов, які зазвичай ділять на дві групи: а) умови, що характеризують небезпеку; б) умови, що характеризують дії з її усунення.

До першої групи умов належать: реальність - небезпека дійсно існує, а не уявляється особою, що її усуває; наявність - загроза для правоохоронюваних об`єктів уже виникла, вона не викликає сумніву, безпосередньо існує, ще не минула та вимагає дій для її усунення; неминучість - усунення небезпеки не може бути здійснено іншим способом, окрім завдання шкоди іншим інтересам, що охороняються державою.

До другої групи (умов правомірності заподіяння шкоди в стані крайньої необхідності) умов належать: наявність небезпеки заподіяння шкоди інтересам, які охороняються законом; неможливість усунення наявної небезпеки без заподіяння шкоди іншим інтересам, що охороняються правом; заподіяна шкода не повинна перевищувати шкоду відвернену, тобто не повинні бути перевищені межі крайньої необхідності.

Загроза заподіяння шкоди для визнання дій особи як вчинених у стані крайньої необхідності має бути наявною, існуючою реально, а не в уяві особи. Якщо реально загрози заподіяння шкоди не існує, або ж вона вже минула, чи можливість заподіяння шкоди віддалена в часі, а не є негайною і неминучою, то заподіяння шкоди інтересам, які охороняються, не може бути визнане правомірним і йому має даватися оцінка на загальних підставах із урахуванням положень про вплив помилки на кваліфікацію дій винного. Але якщо особа сумлінно помиляється щодо наявності загрози, її реальності, то її дії мають розглядатись як вчинені в стані крайньої необхідності.

У відповідності до п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні будь-якого правопорушення, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Таким чином, на підставі викладеного та, враховуючи, що ОСОБА_1 19.09.2021 року в с. Рованці Луцького району по вул. Європейська, на АЗС «UPG», не просто керував автомобілем «Land Rover Freelander», в стані алкогольного сп`яніння, а діяв під впливом чинників, які в сукупності свідчать про здійснення дій не пов`язаних з умисним керуванням транспортним засобом, а з метою усунення та уникнення будь-якої напруженої та аварійної ситуації під час вивантаження скрапленого газу на АЗС, тобто діяв у стані крайньої необхідності, у зв`язку з тим, що існувала реальна загроза спричинення аварійної ситуації при можливій розгерметизації бензовоза і вказану обставину він сприйняв як реальну загрозу.

Вказані обставини зазначили в судовому засіданні й свідки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які вказали, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а перебував на місці пасажира і на АЗС від`їхав лише на кілька метрів, звільнивши місце для бензовоза.

Отже, зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з наявністю крайньої необхідності в діях особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Керуючись ч. 1 ст. 130, 247, ст. ст. 283, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із вчиненням дії особи в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк