ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/7/22 Справа № 705/2691/21 Категорія: ст.185 КУпАПГоловуючий у І інстанції Годік Л. С. Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - Буряка О.Г., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - Буряка О.Г. на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та закрито провадження у справі ,-

в с т а н о в и в:

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Як встановлено судом першої інстанції, що згідно протоколу серії ВАБ № 358167 від 09.06.2021 про адміністративне правопорушення, вбачається, що 09.06.2021 о 11 год. 45 хв. в приміщенні Уманської міської ради, за адресою: м.Умань, пл.Соборності, 1 гр. ОСОБА_3 здійснив злісну непокору законному розпорядженню працівників поліції, а саме, пошкодив майно Уманської міської ради.

Не погодившись із оскаржуваною постановою, захисник ОСОБА_1 - Буряк О.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строку для накладення адміністративного стягнення.

Вважає, що оскаржувана постанова незаконна, оскільки постановлена на підставі неналежно оформлених адміністративних матеріалів за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів складу адміністративного правопорушення, а також за наявності грубих процесуальних порушень, допущених під час розгляду справи.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції в порушення вимог ч.3 ст.268 КУпАП справу розглянуто без ОСОБА_1 присутність якого є обов`язковою. Тоді як він дійсно подавав до суду першої інстанції клопотання про розгляд повторного клопотання про закриття провадження у справі, а не про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

Зазначає, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення як норм чинного законодавства, так і прав людини на справедливий суд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами ст.284 КУпАП рішенням по справі про адміністративне правопорушення суд виносить постанову про закриття справи. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Вказує, у провадженні судді Годік Л.С. перебували справи про адміністративні правопорушення, за результатом розгляду яких суддя закрила в них провадження у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, при цьому не встановлюючи вину осіб, які притягувалися до адміністративної відповідальності.

Також вказує, що працівник поліції, в супереч ст.256 КУпАП та п.п.6, 9 Інструкції про з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015, неправильно склав протокол про адміністративне правопорушення, в зв`язку із чим ОСОБА_1 перед початком розгляду справи заявляв клопотання про направлення адміністративних матеріалів на доопрацювання, яке суд не розглянув, а відразу перейшов до безпосереднього розгляду справи.

Одночасно зазначає, що жодних протиправних дій ОСОБА_1 не вчиняв.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думку захисника ОСОБА_1 - Буряка О.Г., який взяв участь у судовому провадженні в режимі відоеконференції про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з зазначених в ній підстав, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи дану справу, районний суд таких вимог у повній мірі дотримався.

Диспозицією ст.185 КУпАП встановлена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Згідно закону, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих та неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи.

Такі висновки суд обґрунтував із посиланням на зібрані докази, які містяться у матеріалах справи.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 підтверджується, протоколом про адміністративне правопорушення Серія ВАБ № 358167 від 09.06.2021 (а.с.1), протоколом АЗ № 166485 про адміністративне затримання від 09.06.2021 (а.с.2), поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.3-6), рапортами працівників поліції від 09.06.2021 (а.с.10-12). У зазначених доказах викладено обставини скоєного правопорушення, які узгоджуються між собою.

З огляду на відсутність будь-яких належних доказів, які б підтверджували обставини, на які посилаються в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - Буряк О.Г. про те, що жодних протиправних дій ОСОБА_1 не вчиняв, розцінюю як такі, які направлені дані ним з метою ухилення від адміністративної відповідальності, не відповідають фактичним обставинам справи та які повністю спростовуються матеріалами справи.

Неприйнятними є доводи апелянта про те, що працівник поліції, в супереч ст.256 КУпАП та п.п.6, 9 Інструкції про з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015, неправильно склав протокол про адміністративне правопорушення, в зв`язку із чим ОСОБА_1 перед початком розгляду справи заявляв клопотання про направлення адміністративних матеріалів на доопрацювання, яке суд не розглянув, а відразу перейшов до безпосереднього розгляду справи, оскільки зазначених апелянтом порушень судом апеляційної інстанції не встановлено. Тоді як зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення Серія ВАБ № 358167 від 09.06.2021 вбачається, що він відповідає вимогам ст.256 КУпАП (суть адміністративного правопорушення викладена у протоколі, точно відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складений протокол, оскільки у ньому зазначено, час, місце вчинення та дії ОСОБА_1 , який не виконав законну вимогу працівників поліції, пошкодивши майно Уманської міської ради, вчинивши тим самим злісну непокору). Злісна непокора ОСОБА_1 законній вимозі поліцейських при виконанні ними службових обов`язків утворює склад правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Не слугують підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції доводи апелянта про розгляд справи без ОСОБА_1 , присутність якого, відповідно до вимог ч.3 ст.268 КУпАП, є обов`язковою, так як судом першої інстанції вимоги зазначеної норми було дотримано.

Виходячи із змісту ч.2 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи клопотання захисника ОСОБА_1 - Буряка О.Г., йому та ОСОБА_1 достовірно відомо про місце і час розгляду справи, від яких не надходило на адресу суду клопотання про відкладення її розгляду. З чого слідує, що судом першої інстанції, з урахуванням норм КУпАП, справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення як норм чинного законодавства, так і прав людини на справедливий суд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами ст.284 КУпАП рішенням по справі про адміністративне правопорушення суд виносить постанову про закриття справи. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Вважаю зазначені доводи апелянта неспроможними, оскільки пунктом 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» роз`яснено, що судам слід дотримуватись вимог статей 277, 277-2, 278 КУпАП під час розгляду справ про адміністративні правопорушення. При цьому необхідно звернути увагу на те, що статтею 277 КУпАП встановлено строки розгляду справи про адміністративні правопорушення і справа має бути розглянута навіть у разі порушення такого строку, а строки накладення адміністративного стягнення, передбачені статтею 38 КУпАП, не можуть бути продовжені.

В свою чергу статтями 252, 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і лише після виконання вказаних вимог у разі спливу строків, передбачених ст.38 КУпАП, закривати провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Правовий аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Так, з положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в порушенні провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.

Виходячи зі змісту статті 38 КУпАП «Строки накладення адміністративного стягнення», таке стягнення накладається лише на винну особу. Відповідно, ця норма (можливість застосування строків накладення адміністративного стягнення) повинна застосовуватись лише у випадку встановлення вини особи у вчиненні правопорушення.

Тим більше, за своєю правовою природою звільнення від відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи апелянта про те, що у провадженні судді Годік Л.С. перебували справи про адміністративні правопорушення, за результатом розгляду яких суддя закрила в них провадження у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, при цьому не встановлюючи вину осіб, які притягувалися до адміністративної відповідальності, оскільки вони ніяким чином не впливають на правильність прийнятого рішення місцевим судом, яке прийнято у відповідності до вимог КУпАП.

З врахуванням вищевикладеного, неприйнятними є доводи апелянта про те, що оскаржувана постанова незаконна, постановлена на підставі неналежно оформлених адміністративних матеріалів за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів складу адміністративного правопорушення, а також за наявності грубих процесуальних порушень, допущених під час розгляду справи.

Наведені вище докази у їх сукупності є достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а тому правильно прийняті судом в обґрунтування прийнятого рішення.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, таких висновків не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування судового рішення немає.

З огляду на викладене, вважаю, що постанова Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП є законною, обґрунтованою, а підстави для її скасування, як того просить апелянт, - відсутні.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та закрито провадження у справі - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Буряка О.Г., - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба