САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2222/21
Провадження №3/726/52/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2022 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Мілінчук С. В. розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, проживаючу по АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 122 КпАП України,

ВСТАНОВИВ :

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення нею правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 122 КпАП України.

Так у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що 18.12.2021 року о 13 годині 10 хвилин, по вул. Калинівській, 13, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Хюндай акцент», державний номерний знак НОМЕР_1 , при перестроюванні у праву крайню смугу руху не надала переваги у русі автомобілю «Опель астра» державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, чим спричинила створення аварійної обстановки та примусила водія автомобіля «Опель астра» різко змінити швидкість та напрям руху, чим порушила вимоги п. 16.6 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 122 КпАП України.

В судове засідання ОСОБА_1 вину не визнала. Представник - адвокат Чайка С.В. у судовому засіданні пояснив, що автомобіль «Хюндай акцент», під керуванням ОСОБА_1 , рухався у лівій смузі руху. Приблизно за 30 метрів до світлофору, увімкнувши правий покажчик повороту, переконавшись що це буде безпечо та надавши перевагу у русі іншим транспортним засобам, почала маневр перестроювання у праву смугу руху. Однак, по правій смузі руху зі значною швидкістю рухався автомобіль «Опель астра». Помітивши його, вона зупинила свій маневр. Разом із тим, водій автомобіля «Опель» не зумів вчасно загальмувати та різко змінив траєкторію свого руху, внаслідок чого допустив зіткнення із припаркованим транспортним засобом. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 не порушувала правил дорожнього руху.

Окрім того, у протоколі зазначено, що вона порушила вимоги п. 16.6 ПДР України, який регулює порядок проїзду перехресть, однак вона не порушувала таких правил. Просить суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він, керуючи автомобілем «Опель астра» по вул Калинівській, 13 у м. Чернівці, зайняв праву смугу руху. Неочікувано для нього, із лівої смуги руху на праву почав виїжджати автомобіль «Хюндай акцент», внаслідок чого, він змушений був змінити напрямок руху.

Свідок ОСОБА_3 зазначає, що вона їхала по вулиці Калинівській на своєму авто "Мерседес" і бачила як попореду рухався транспортний засіб у правій смузі руху, який почав перестроюватися у ліву смугу, всі автомобілі рухалися повільно, приблизно 25-30 км , у лівій смузі рухався автомобіль "Опель" який вїхав в інший автомобіль.

Відповідно до ст. 245 КУпАП вказує, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації,трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У п 24. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено про необхідність звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 5 ст. 122 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність для водія наступає у випадку вчинення ним порушень, передбачених частинами першою - четвертою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Таким чином, для того, аби притягнути водія до відповідальності, необхідним є встановити у його діях порушення правил дорожнього руху, які мають наслідком створення аварійної обстановки. Таке порушення повинно бути зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення. У протоколі серії ААБ№ 331737 від 18.12.2021 року зазначено, що ОСОБА_1 при перестроюванні у праву крайню смугу не надала перевагу у русі іншому транспортному засобу, чим порушила вимоги п. 16.6. ПДР України.

Так, п. 16. 6 ПДР України передбачає, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Судом було досліджено схему місця ДТП, на якій, однак, не зображено розташування автомобіля «Хюндай акцент» на проїздній частині дороги. Не позначено також і вид дорожньої розмітки (якщо така була) що розділяє дорогу на дві смуги попутного руху. Таким чином, на підставі пояснень учасників ДТП та свідків, не виявляється можливим встановити чи розпочала водій ОСОБА_1 маневр перестроювання, чи вийхала вона на смугу (якщо така була) попутного руху, а якщо виїхала то на яку відстань та чи призвело це до реальної необхідності для іншого водія змінити напрямок та швидкість руху.

Окрім того, у провину ОСОБА_1 не ставиться неувімкнення правого покажчика повороту при початку маневру. Про його ввімкнення також констатує і сама ОСОБА_1 .

Варто зазначити, що постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.01.2022 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП за обставин, при яких він, 18.12.2021 року близько 10 години 10 хвилин, по вул Калинівській, 13 у м. Чернівці керуючи автомобілем «Опель Астра», не дотримавшись безпечної швидкості руху та дистанції та допустив зіткнення із автомобілем «Мерседес Бенс». У його діях констатовано порушення вимог 12.1 та 13.1 ПДР України, які передбачають, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Разом із тим, у вину ОСОБА_1 поставлено порушення нею вимог п. 16.6. ПДР України. Однак, належним чином дослідивши зібрані у справі докази, судом не може бути констатовано про порушення нею вказаних вимог ПДР, оскільки водій не здійснювала поворот ліворуч або розворот при зеленому сигналі основного світлофора. Викладені у протоколі відомості суперечать дослідженим доказам. Встановлено, що ОСОБА_1 мала намір здійснити перестроювання у праву смугу руху. При цьому відсутні докази на підтвердження обсягу виконаного маневру. Разом із тим, у протоколі не зазначено, що ОСОБА_1 порушила вимоги ПДР України, які встановлюють правила перестроювання.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суди при розгляді цих категорій справ повинні враховувати, що диспозиції цих норм є бланкетними, а тому суду слід ретельно з`ясовувати та зазначати у своєму рішенні, в чому саме полягали порушення, норми яких правил не додержані, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом негативними наслідками, що настали.

Отже, питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.

При цьому, диспозиція ст.122 КУпАП є бланкетною, а тому у протоколі повинно бути зазначено, який пункт, пункти Правил дорожнього руху України порушені особою, відносно якої складений протокол.

Юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України правопорушник не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяги на себе функцію щодо збирання доказів.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 , за обставин викладених у протоколі, не порушила вимоги п. 16.6. ПДР України. Окрім того, недоведеним є факт порушення останньою правил дорожнього руху, які б змусили водія іншого транспортного засобу здійснити екстрене гальмування чи змінити напрямок руху, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та наслідками у вигляді спричинення ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди, за умов встановленості факту порушення ним правил дорожнього руху, зокрема недотримання ним безпечної швидкості, дистанції та інтервалу.

Таким чином, зважаючи на відсутність належних та достовірних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, беручи до уваги наявність обґрунтованих сумнівів у доведенні вини ОСОБА_1 , які трактуються на користь останньої та те, що її вина не випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, з метою недопущення необґрунтованого притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вважаю за необхідне провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 63 Конституції України, ст. 7, ч. 5 ст. 122, 245, 247, 278, 280, 251-252, 256, КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 122 КпАП України закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом 10-ти діб з дня її винесення.

СуддяС. В. Мілінчук