ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Осіік Д.В., за участі секретаря судового засідання Рембач О.О., прокурора Острик О.В., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 1124/2021 року, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2 та п. 7 ч. 1 ст. 46 ЗУ № Про запобігання корупції», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за яке передбачена відповідальність відповідно до ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та просив закрити справу.

Адвокат Стороженко Д.О. заперечував проти обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, просив закрити справу за вітності складу адміністративного правопорушення, про що надав відповідне клопотання.

Прокурор в судовому засіданні просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Заслухавши думку учасників судового засідання дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 250 КУпАП, прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 172-9, 172-9-2 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою.

Крім цього, у листі від 22.05.2017 №223-943/0/4-17 ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», зазначено, що при розгляді справ про адміністративні корупційні правопорушення, передбачені статтями 172-2 172-9 КУпАП, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (ч. 2 ст. 258 КУпАП) та прокурора (ч. 2 ст. 250 КУпАП) є обов`язковою.

Отже, нормами КУпАП передбачена обов`язкова участь при розгляді справ про адміністративні корупційні правопорушення, зокрема статті 172-6 КУпАП, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (ч. 2 ст. 268 КУпАП) та прокурора (ст. 250 КУпАП). Обов`язкова участь інших осіб у розгляді вказаної категорії справ не передбачена.

Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд відповідно до вимог ст. ст.245,280 КУпАП повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Постанова судді згідно зі ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

За змістом ч.4 ст. 172-6 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно з абз. 3 примітки до цієї статті відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його суб`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму інформаційному листі № №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» зазначив, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Відповідальність особи настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, судом встановлено, що відображення об`єктів декларування у поданій декларації, особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік здійснено ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону від 04 березня 2020 року, зокрема відповідно до доданого пункту 11 Розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення ефективності інституційного механізму запобігання корупції».

Відповідно до п. 3 ч. 2 Форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затвердженої рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3 (у редакції наказу Національного агентства з питань запобігання корупції від 12.12.2019 № 168/19) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2019 за № 1301/34272 інформація у декларації за 2019 рік зазначається станом на 31 грудня звітного року.

Частина 7 ст. 46 Закону передбачає, що у разі відмови члена сім`ї суб`єкта декларування надати будь-які відомості чи їх частину для заповнення декларації, суб`єкт декларування зобов`язаний зазначити про це в декларації, відобразивши всю відому йому інформацію про такого члена сім`ї, визначену п. 1-12 ч. 1 цієї статті.

Також Закон не покладає на суб`єкта декларування обов`язок самостійно з`ясовувати інформацію, яку не надав (ймовірно не надав) член сім`ї. При цьому слід зазначити, що відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно є платними. Примушування до отримання суб`єктом декларації платних відомостей є порушенням ст.ст. 19 та 41 Конституції України.

У зв`язку з цим та відповідно до Роз`яснення щодо заповнення декларацій Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 13.02.2020, які діяли на той момент та визначали: «…у разі виявлення суб`єктом декларування у поданій декларації недостовірних відомостей після семиденного строку суб`єкт декларування може звернутись до Національного агентства через персональний електронний кабінет, деталізовано описати виявлені неточності або помилки. Відповідна інформація буде врахована Національним агентством у разі проведення повної перевірки (перевірки) декларації відповідного суб`єкта декларування.»

ОСОБА_1 , 18.09.2020 року о 20:32 направлено повідомлення до особистого кабінету суб`єкта декларування про самостійно встановлені неточності та про причини не зазначення об`єктів, які належать його дружині у поданій декларації за 2019 рік.

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що стосунки у його сім`ї напружені, спільне спілкування та розуміння практично відсутнє, він не проживає разом зі своєю родиною. На його неодноразові спроби дізнатися відомості про об`єкти декларування, які належать членам сім`ї на праві власності чи знаходяться у них у користуванні дружина та доньки категорично відмовляють у наданні будь-якої інформації про свої доходи, майно та активи, більше того вони заборонили вносити дані про них до декларацій.

На підтвердження цього члени його сім`ї дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 склали Афідевіти (урочисті заяви), відповідно до яких вони, користуючись ст. 32 Конституції України, відмовляються від надання відомостей та згоди на передачу третім особам конфіденційної та персональної інформації, у тому числі і про наявні доходи, активи, майно (рухоме та нерухоме), банківські рахунки та інше, зокрема суб`єкту декларування ОСОБА_1 . Вказані Афідевіти (урочисті заяви) засвідчені приватним нотаріусом Плигіною Ж.О. та зареєстровані в реєстрі.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та Довідки про результати повної перевірки декларації НАЗК № 101/21 від 25.06.2021, обізнаність ОСОБА_1 на момент подання декларації за 2019 рік, про наявність у його дружини на праві власності частки об`єкта нерухомості, квартири загальною площею 124,4 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 275 400 грн встановлюється із заяви-згоди ОСОБА_5 від 22.06.2015 на здійснення купівлі зазначеної частки квартири, доданої до договору купівлі продажу від 22.06.2015.

Згідно із ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України згода другого з подружжя має бути подана письмово та нотаріально засвідчена. Заява про відсутність заперечень проти укладання угоди, підписана ОСОБА_6 , містила відомості щодо здійснення правочину із купівлі частки квартири його дружиною на дату надання згоди, а саме на 22.06.2015 і не містила інших відомостей, зокрема про здійснення переходу права власності під час реєстрації зазначеної частки квартири, її вартість та те що буде відбуватись після підписання згоди ОСОБА_1 .

Так, підписаною ОСОБА_1 заявою про відсутність заперечень проти укладання угоди встановлюється тільки факт надання згоди на здійснення правочину його дружиною із купівлі частки зазначеної квартири 22.06.2015.

Таким чином, ОСОБА_1 , не володіючи інформацією про наявне майно дружини станом на останній день 2019 року, в силу наведених вище обставин був позбавлений можливості у 2020 році зазначити у своїй декларації за 2019 рік відомості про частку квартири, яка належить на праві власності дружині з 2015 року, тобто з того часу, коли належне спілкування між ними припинилося.

Щодо зазначення ОСОБА_1 у декларації відомостей про отримання ним доходу від підприємницької діяльності, то останній відобразив у декларації свій дохід у сумі 8346 грн., які підтверджуються інформацією з електронного сервісу АТ КБ «ПриватБанк» з банківського рахунку, який відкритий для фізичної особи-підприємця, на підставі якої здійснювалося заповнення декларації.

Відповідно до абзацу шостого пункту 2 розділу І Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства 29.01.2021 № 26/21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2021 за № 158/35780, відомості у декларації вважаються недостовірними, лише коли вони не відповідають дійсності або є неправдивими, а не відповідають відомостям в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків.

Наведені фактичні обставини виключають умисел у ОСОБА_1 на подання до декларації недостовірних даних.

Зважаючи на те, що законом в диспозиції ч. 4 ст.172-6 КУпАП визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю за наявності умислу, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, даної правової позиції дотримується й судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, вказала, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), "Карелін проти Росії" (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, але всупереч цим вимогам, відповідного доказового матеріалу у справі на обґрунтування складеного Протоколу не забезпечено.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі " Барбера, Мессегу і Джабардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1ст.9 КУпАП підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність протиправної винної дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оскільки матеріалами справи наявність у діях ОСОБА_1 умислу приховати чи свідомо внести неправдиві відомості до декларації не доведено в межах розумного сумніву, та згідно з положеннями ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку, за такого приходжу до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, а провадження щодо нього підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 172-6, 221, 283-284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: