ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/189/22 Справа № 193/1123/21 Суддя у 1-й інстанції - Томинець О. В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Мар`є-Дмитрівка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянку України, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватою за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 розпорядженням сільського голови № 161-р від 26.12.2019 призначена на посаду начальника відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Девладівської сільської ради, а відтак, згідно п. п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції", примітки до ст. 172-6 КУпАП, вона є суб`єктом відповідальності, на яку поширюється дія ЗУ "Про запобігання корупції". Згідно розпорядження сільського голови № 123-р від 29.12.2020 начальника відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Девладівської сільської ради ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за угодою сторін. Між тим, в порушення вимог частини абз. 1 ч. 2 ст. 45 ЗУ"Про запобігання корупції" ОСОБА_1 без поважних причин, несвоєчасно, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «перед звільненням» за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, а саме, повноваження начальника відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Девладівської сільської ради припинено 06.01.2021, а відповідну декларацію нею подано лише 11.02.2021, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з винесеною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити пропущений строк на подачу апеляційної скарги, постанову скасувати та провадження у справі закрити, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В якості доводів пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення апелянт посилається на те, що повний текст оскаржуваної постанови був виготовлений 12.10.2021, і саме з цього дня, на думку апелянта, починається відлік строку на апеляційне оскарження. При цьому, зазначає, що вона зверталась зі скаргою до суду апеляційної інстанції 19.10.2021, яка їй була повернута, тому просить визнати поважними причини пропуску строку оскарження постанови та поновити його.

В якості доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на незаконність на необґрунтованість постанови суду, яка була ухвалена й із порушенням норм міжнародного права. Указує на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, є несвоєчасність подання декларації, тобто поза межами строку, визначеного законом. При цьому, зазначає, що ч. 2 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції", тоді як цей термін не визначено взагалі, тобто не встановлено 20-денного строку, в який особа, уповноважена на виконання функції держави або місцевого самоврядування, повинна подати декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, тому, на думку апелянта, неможливо безумовно стверджувати про несвоєчасність подання нею декларації, зазначеної в постанові. Окрім того, апелянт указує й на те, що відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" Національне агентство з питань запобігання корупції надає роз`яснення, методичну та консультаційну допомогу та не має повноважень на видання нормативно-правових актів, які встановлюють нові чи додаткові норми права. Разом з цим, зазначає, що ці роз`яснення мають рекомендаційний характер, тому, на переконання апелянта, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки в її діях відсутній склад правопорушення.

До суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла письмова заява, про розгляд справи за її відсутності, та в якій зазначено, що доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апелянт підтримує в повному обсязі, тт, враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без її участі.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши прокурора Панібрата В.Ю., який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, дослідивши доводи апеляційної скарги та клопотання, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційної скарги, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку апеляційного оскарження постанови, суд апеляційної інстанції виходить з того, що повний текст постанови ОСОБА_1 отримано із запізненням, тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, апеляційний суд вважає, що строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті заявлених у ній вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що в порушення зазначених вимог закону, судом першої інстанції належним чином не були з`ясовані обставини, щодо вчинення ОСОБА_1 корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки висновки суду, викладені в постанові, не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 без поважних причин, несвоєчасно, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «перед звільненням» за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, а саме, повноваження начальника відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Девладівської сільської ради припинено 06.01.2021, а відповідну декларацію нею подано лише 11.02.2021. Однак, відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Вирішуючи справи цієї категорії місцевий суд повинен був керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема, з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Частиною 1 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема є формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.

Отже, відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення особою діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Отже, Законом України "Про запобігання корупції" не встановлено 20 - денного строку, в який особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, повинна подати декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Разом з цим, цей строк міститься в Роз`ясненнях Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 03 лютого 2021 року щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації та повідомлень про суттєві зміни в майновому стані.

Одночасно з цим, слід зазначити, що відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про запобігання корупції" Національне агентство з питань запобігання корупції надає роз`яснення, методичну та консультаційну допомогу, зокрема щодо застосування положень Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів. Ці Роз`яснення мають рекомендаційний характер та не містить нових правових норм. Отже, Національне агентство з питань запобігання корупції не має повноважень на видання нормативно-правових актів, які встановлюють нові чи додаткові норми в порівнянні із положеннями Закону України "Про запобігання корупції", зокрема, і щодо визначення терміну подання декларації згідно з ч. 2 ст. 45 цього Закону, який визначення такого строку не містить.

Враховуючи викладене, в справі підлягають застосуванню положення ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є недоведеною поза розумним сумнівом та в її діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення.

З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, та провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2021 року, задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на оскарження постанови Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 , скасувати.

Постановити нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 176-6 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко