Номер провадження: 33/813/144/22
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання - Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 гривень.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить судскасувати постанову судді Дяченка В.Г Суворовського районного суду міста Одеси по адміністративній справі №523/13401/21.

У судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 25.01.2022 року з`явився потерпілий ОСОБА_2 та його представник - Міркун О.С.

Алавацький Іван Георгійович до судового засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату,час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника - адвоката Міркун О.С., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд у суді першої інстанції відбувся без участі ОСОБА_1 , а відомостей про отримання ним оскаржуваної постанови суду, у матеріалах справі немає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.

Отже, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №142108 від 10.07.2021 року, відповідно якого ОСОБА_1 10.07.2021 року о 13:08 годині, рухаючись за адресою м. Одеса, вул. Чорноморського коз., 65, керуючи транспортним засобом «DAF XF105.410» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у середній смузі, не дотримався безпечного бокового інтервалу, та скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у крайній правій смузі, у попутному напрямку. (а.с. 1);

-схемою місця ДТП (а.с. 3);

-письмовими поясненнями учасників пригоди (а.с. 5-6) та іншими матеріалами справи.

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 , зазначає, що водій ОСОБА_2 , нехтуючи приписами п.13.1 ПДР України порушив граничний допустимий інтервал та виїхав на суміжну смугу руху, по якій в той час рухався «DAF XF105.410» реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим допустив ДТП.

Однак, з матеріалів справи, а саме, зі схеми місця ДТП вбачається, що зіткнення відбулось на відстані 6,6 мм від правого краю проїжджої частини, на цій же частині розташований лівий край автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Край автомобіля «DAF XF105.410» розташований на відстані 7, 3 м задні колеса 7, 5, передні колеса від правого краю проїжджої частини, а саме, під кутом до породільної лінії та лівіше ніж місце зіткнення.

З матеріалів справи вбачається, що характер пошкодження автомобіля та фіксація авто після ДТП є доказом, що підтверджує вину ОСОБА_1 в ДТП.

Крім того, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 , зазначає, що праворуч місця дороги, на якому відбулось ДТП знаходиться додаткова смуга, однак з матеріалів справи вбачається, що праворуч дороги знаходиться карман для паркування автомобілів.

Апеляційний суд дійшов висновку, що обставини, викладені в протоколі серії ААБ №142108 від 10.07.2021 року, складеному відносно ОСОБА_1 , відображають всі істотні ознаки складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вірно встановив фактичні обставини ДТП і дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог п.13.1 ПДР України, які призвели до даної ДТП.

За наведених обставин, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи, з дотриманням вимог ст.252 КУпАП оцінив зібрані у справі докази та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в порушенні вимог п.13.1 ПДР України, оскільки такі докази, які беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, наявні в матеріалах справи.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що в його діях не вбачається сукупності обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки спростовується вищевикладеним.

Будь-які інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли об`єктивно спростувати його причетність до вказаного правопорушення, суду не надано.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку- задоволити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження Постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра