ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/7231/22

Провадження № 33/4820/378/22

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1732 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496 грн. 20 коп. судового збору.

За постановою суду, 11.04.2022 року о 02 год. 00 хв. ОСОБА_1 за спільним місцем проживання у кв. АДРЕСА_2 вчинив щодо своєї сестри ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав, погрожував фізичною розправою, висловлювався нецензурною лайкою, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останньої.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає постанову суду першої інстанції незаконною, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд не повідомив його про час та місце розгляду справи, чим порушив право на захист, а також взяв до уваги лише письмові пояснення потерпілої, його ж пояснення розцінив, як визнання вини.

Натомість, з потерпілою постійно виникають побутові конфлікти, оскільки проживають разом. Крім того, між ними існує спір про право власності на квартиру.

Необґрунтованим є посилання суду в оскаржуваній постанові на те, що він вживав алкогольні напої в умовах дії заборони на продаж алкоголю та не перебував вдома у комендантську годину, оскільки ці обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд безпідставно притягнув його до відповідальності за ч. 2 ст. 1732 КУпАП, оскільки адмінматеріали були складені щодо нього за ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, думку потерпілої ОСОБА_2 про законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляції, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконанні судом першої інстанції.

Частиною 1 ст. 1732 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки: можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні домашнього насильства не визнав та виклав свою версію подій. Зокрема, пояснив, що проживає разом зі своєю сестрою ОСОБА_2 в одній квартирі АДРЕСА_2 , яка належить останній. Між ними постійно виникають конфлікти на побутовому рівні. Підтвердив, що 11 квітня 2022 року між ним та сестрою ОСОБА_2 знову виник конфлікт через зроблене їй зауваження. Заперечив будь-які образи сестри того дня.

Незалежно від того, що ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав, його винуватість підтверджується сукупністю досліджених судом об`єктивних та суб`єктивних доказів.

Так, поясненнями потерпілої ОСОБА_2 підтверджується, що вночі 11 квітня 2022 року ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов до квартири АДРЕСА_2 , в якій вони разом проживають, та безпричинно нецензурно висловлювався на її адресу, а в подальшому ображав, погрожував фізичною розправою. Тому, вона була змушена викликати працівників поліції.

Крім того, остання пояснила, що брат постійно поводить себе нахабно, ображає її, інколи застосовує фізичне насильство, що негативно відображається на її психіці.

Підстав сумніватись у достовірності наданих пояснень апеляційний суд не вбачає, оскільки такі узгоджуються з іншими об`єктивними доказами, наявними у справі.

Зокрема, відомостями із її письмових пояснень від 11.04.20222 року, в яких ОСОБА_2 повідомила аналогічні обставини. Такі її пояснення були надані працівнику поліції одразу після вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення (а.с. 3).

Даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 384379 підтверджується, що ОСОБА_1 11.04.2022 року о 02 год. 00 хв. у кв. АДРЕСА_2 вчинив щодо своєї сестри ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме: ображав, обзивав, погрожував фізичною розправою, висловлювався нецензурною лайкою, чим могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю (а.с. 1);

Відомостями із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.04.2022 року, складеного о 02 годині 50 хвилин, підтверджується, що ОСОБА_2 просила вжити заходів до брата ОСОБА_1 , який 11.04.2022 року о 02 год. 00 хв. вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав її, погрожував фізичною розправою, висловлювався нецензурною лайкою (а.с. 2).

Вищевказані докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий такому, що принижує його гідність поводженню.

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_1 порушив основоположні права і свободи людини, гарантовані Основним Законом України. Діючи умисно, вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї родички сестри ОСОБА_2 , з якою він проживає в одній квартирі.

Таке насильство виразилось у нецензурній лайці на адресу потерпілої, словесних образах, погрозах фізичною розправою, приниженні, що призвело до психологічних страждань останньої, відчуття образи та приниження. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 в останньої виникли побоювання за свою безпеку, емоційна невпевненість у собі, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Доводи ж ОСОБА_1 про наявність між ним та потерпілою спору щодо права власності на квартиру, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вказане не спростовує факту вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення.

Твердження апелянта про те, що його дії носять лише характер конфлікту є безпідставними, виходячи з такого.

Так, дійсно, у судовому засіданні апеляційного суду і правопорушник, і потерпіла повідомляли про існування побутових конфліктів, які виникають між ними через несплату комунальних послуг ОСОБА_1 , порушення правил співжиття та інше.

Однак, подія, яка мала місце 11.04.2022 року о 02 год. 00 хв., вийшла за межі побутового конфлікту та має характер психологічного насильства, яке могло завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Разом з тим, слушними є доводи апелянта про те, що суд вийшов за межі наданих йому повноважень та безпідставно притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 1732 КУпАП, оскільки адмінматеріали були складені щодо нього за ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., та «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р. неодноразово вказував, що «оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

Із протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 384379 від 11.04.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Натомість, суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1732 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення.

Отже, місцевий суд неправильно кваліфікував дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а тому постанова місцевого суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_1 підлягає скасуванню, що не погіршує його становище.

Враховуючи вищезазначене, дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Що стосується накладення стягнення, то апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Апеляційний суд враховує особу ОСОБА_1 , який вперше притягується до відповідальності, ніде не працює та вважає за можливе призначити йому стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 1732 КУпАП у виді сорока годин громадських робіт.

Таке адміністративне стягнення є необхідним та достатнім для запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень та виховання його в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття.

У зв`язку з цим, відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та постановлення нової, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року скасувати.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді сорока годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 496 гривень 20 копійок судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Н.О. Федорова