ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/1349/21Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 33/817/318/22 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

адвоката Скиби В.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2022 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як визнав суд, 19.11.2021 року о 19 год. 41 хв ОСОБА_1 В с. Зарубинці на а/д Т-2002 керував транспортним засобом ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 6810 у присутності свідків, підтверджується тестом 3503 від 19.11.2021 року, результат огляду становить 2,39%, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України. Дії кваліфіковано за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вважає оскаржувану ним постанову суду незаконною, оскільки суд при розгляді справи не дотримався в повній мірі норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що відомості, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджуються жодним належним доказом.

Звертає увагу на розбіжності в направленні на медичний огляд із відеозаписом, так як на відеозаписі не зафіксовано, що працівники поліції пропонують пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

Також зазначає, що відеозапис не є безперервним і на ньому неможливо встановити хто проводить зйомку і хто проходить огляд.

Вважає відеозапис неналежним доказом.

Вказує на відсутність доказів, які б свідчили про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння на підставі огляду проведеного в присутності двох свідків.

Стверджує, що транспортним засобом 19.11.2021 року в 19 год. 41 хв. в с.Зарубинці ОСОБА_1 не керував.

Вказує, що в постанові ВАБ № 605552, на яку послався суд, вказано місце вчинення правопорушення с. Остп`є, а не с. Зарубинці, як у протоколі.

На думку апелянта в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено зміст правопорушення.

Вважає, що судом при розгляді справи не було дотримано права на справедливий суд з тих мотивів, що судовий процес у справі про притягнення особи до адміністративний відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП повинен відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Просить скасувати постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2022 року та адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки копію постанови Підволочиського районного суду від 27 квітня 2022 року отримав 02.05.2022 року.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 та його захисника Скибу В.М., які підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2022 року та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

За загальним правилом, яке регламентовано приписами ст.120 КАС України, ст.115 КПК України, ст.245 ЦПК України і можуть бути застосвані по аналогії права, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день

Судом встановлено, що апеляційна скарга на постанову Підволочиського районного суду від 27 квітня 2022 року подана 09 травня 2022 року, що припадає на перший робочий день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо такий випадає на вихідний або святковий день.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено і підстави для вирішення питання про його поновлення відсутні.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Апеляційний суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції проведено у відповідності положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема розділу IV КУпАП, яким регламентовано порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Розгляд матеріалів проваджений проведено за участі особи, на яку складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 та його захисника адвоката Скиби В.М., які в судовому засіданні користувалися усім комплексом процесуальних прав, передбачених законом для розгляду такої категорії справ.

Тому, доводи апелянта про порушення судом права на справедливий суд, є необґрунтованими та надуманими.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 180629 19.11.2021 року о 19 год. 41 хв ОСОБА_1 В с. Зарубинці на а/д Т-2002 керував транспортним засобом ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 6810 у присутності свідків, підтверджується тестом 3503 від 19.11.2021 року, результат огляду становить 2,39%, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України. Дії кваліфіковано за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а обставини, викладені у ньому, об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Підстав вважати, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення є незаконним і складений безпідставно, як апелянт вказує в апеляційній скарзі, суд не вбачає.

Факт перебування ОСОБА_1 на час керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння стверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та результатом тестування на алкоголь приладом Драгер згідно якого показник алкоголю в організмі ОСОБА_1 на момент проведення огляду становив 2,39 проміле.

Обидва документи були предметом розгляду у суді першої інстанції та отримали належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 власноруч зазначив, що вживав алкогольні напої і відмовляється проходити огляд в медичному закладі. Це спростовує доводи ОСОБА_3 , наведені в апеляційній скарзі, щодо відсутності відомостей про те, що йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, яким підтверджується, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , був зупинений працівниками поліції у зв`язку з порушенням водієм Правил дорожнього руху.

Матеріалами відеофіксації підтверджується, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер і відповідно до показників тестування на алкоголь, проведеного за допомогою зазначеного приладу, встановлено результат - 2,39 %.

Також відеозаписом з місця події вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений результатами тесту на стан сп`яніння, погодився з ним і не висловив жодних зауважень з приводу результату здобутого за допомогою спеціального технічного приладу.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , під час проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не повідомляв, що не керував транспортним засобом.

Натомість, характер його поведінки після зупинки транспортного засобу ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 працівниками поліції свідчить, що саме він керував вказаним транспортним засобом, що ОСОБА_1 фактично і не заперечував.

Тому, доводи апелянта про те, що він транспортним засобом не керував є безпідставними і надуманими.

Твердження апелянта про недотримання працівниками поліції вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року № 1026, у зв`язку з тим, що відеозапис є неповним, вважаю безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічної точки зору могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису.

При цьому, матеріали відеофіксації дають можливість ідентифікувати особу, яка керувал транспортним засобом і на вимогу працівників поліції проходила огляд на стан сп`яніння.

Аргументи, наведені апелянтом щодо неналежності як доказу відеозапису з нагрудних камер поліцейських також були предметом дослідження місцевого суду і отримали правильну, обґрунтовану та належним чином мотивовану оцінку.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з приписів вказаної правової норми, при проведенні поліцейським огляду на стан сп`яніння, за умови відеофіксації цього процесу, присутність свідків не є обов`язковою.

Тому, доводи апелянта про відсутність доказів, які б свідчили про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння на підставі огляду проведеного в присутності двох свідків та, відповідно, порушення працівниками поліції вимог ст.266 КУпАП з мотивів відсутності свідків при проведенні огляду на стан сп`яніння є безпідставні.

Непереконливими є також твердження ОСОБА_4 про те, що в протоколі про про адміністративне правопорушення не зазначено зміст правопорушення. Виходячи зі змісту протоколу про адміністративне серії ААБ № 180629 правопорушення від 19.11.2021 року, його зміст та форма повністю узгоджуються з приписами ст.256 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта про неправильно зазначене місце вчинення правопорушення та розбіжності щодо місця вчинення правопорушення в протоколі про адмінправопорушення, складеному відносно ОСОБА_4 за ст.130 КУпАП (с. Зарубинці) та в постанові про притягнення до адмінвідповідальності за ст.121 ч.6 КУпАП (с. Остап`є), то вони також є непереконливі і не свідчать про допущене процесуальне порушення, яке може бути підставою для скасування судового рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, адміністративне правопорушення зафіксовано працівниками поліції між селами Зарубинці та Остап`є Скалатської територіальної громади підволочиського району.

При цьому, в обох процесуальних документах місце вчинення правопорушення зазначено як автодорога т 2020 с.Зарубинці с.Остап`є, що узгоджується з обставинами вчинених правопорушень, які зафіксовані як протоколом про адмінправопорушення серії ААБ № 180629 19.11.2021, так і постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 605552.

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація її дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Докази, на підставі яких суд обґрунтував свій висновок щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення є належними та допустимими, отриманні у передбачений законом спосіб, у тому числі у порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2022 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2022 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2022 року щодо нього без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя