Справа № 336/2286/20
Провадження № 3-в/336/43/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

15 червня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши подання начальника Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області підполковник внутрішньої служби Тесло Олесі Володимирівни про вирішення питання про давність виконання постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2020 у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

встановив:

В провадження Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло подання начальника Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області Тесло О.В. про вирішення питання про давність виконання постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2020 (справа №336/2286/20), в якому вона просить вирішити питання про звільнення від відбування адміністративного стягнення ОСОБА_1 , на якого постановою суду відповідно до ст. 183-1 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Подання обґрунтовує тим, що 03.06.2020 вказана постанова суду надійшла на виконання до центру пробації, у зв`язку з чим було заведено особову справу № 20/2020. На виконання вимог Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, порушник декілька разів був викликаний до Шевченківського районного відділу з питань пробації. Однак за викликом до уповноваженого органу порушник не з`явився, про причини неявки не повідомив. З метою з`ясування факту проживання (перебування) ОСОБА_1 , Шевченківським РВ з питань пробації були направлені виклики за місцем його проживання, запит до Шевченківського ВП та Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, до Шевченківського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Крім того, з метою отримання інформації про місце перебування ОСОБА_1 , пробацією було направлено запити до лікарень, слідчих ізоляторів, установ виконання покарань.19.06.2022 був здійснений вихід за адресою, зазначеною як місце проживання порушника: АДРЕСА_1 , в ході якого була проведена розмова з черговою по гуртожитку - гр. ОСОБА_2 , 1947 р.н., яка повідомила, що ОСОБА_1 за даною адресою не мешкає приблизно півтора - два роки, де він може проживати на даний час їй не відомо. Шевченківським РВ уповноваженого органу з питань пробації, після вжитих заходів щодо встановлення місця перебування порушника ОСОБА_1 неодноразово направлялися подання до суду по вирішення питання щодо виконання постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2020 у відношенні ОСОБА_1 . Ухвалами суду вказані подання були залишені без задоволення. 03.03.2021 до відділу пробації з Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжя надійшло повідомлення №8120/2 від 26.02.2021 про те, що в матеріалах виконавчого провадження боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 інших даних, щодо місцезнаходження боржника не відомо, наявний лише телефон боржника (095) 259- 61- 00. В період з 03.03.2021 по 26.03.2021 на вказаний номер періодично здійснювались дзвінки з метою з`ясування місцезнаходження порушника ОСОБА_1 , однак декілька разів виклик одразу був скинутий, потім зумер виклику йшов, але слухавку не підіймали. 26.03.2021 при черговому здійсненні дзвінка, слухавку підняв хлопець, який представився гр. ОСОБА_3 та повідомив, що номер вказаного телефону належить йому, а хто такий ОСОБА_1 йому невідомо. Згідно інформації департаменту реєстраційних послуг від 04.08.2021 № 04-46/3/500, ОСОБА_1 з 22.03.2012 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 08.02.2022 до відділу пробації з Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжя надійшло повідомлення №5424/5 від 02.02.2022 про те, що в матеріалах виконавчого провадження боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 інших даних, щодо місцезнаходження боржника не відомо, відомий телефон боржника НОМЕР_2 , боржник у трудових відносинах не перебуває, кордон України не перетинав. Згідно повідомлення Шевченківського РВ ДРАЦС від 23.04.2022, актовий запис про смерть відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з травня 2020 року по теперішній час не значиться. До того ж, під час розгляду справи Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у відношенні ОСОБА_1 , останній на день прийняття постанови (22.05.2020) був відсутній у судовому засіданні. Отже, в ході виконання постанови встановлено, що ОСОБА_1 за вказаною у постанові адресою взагалі не проживає, а оголошення розшуку правопорушників діючим законодавством не передбачено.

Суд, вивчивши подання, дослідивши матеріали адміністративної та особової справи, оцінивши надані докази у сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2020 (справа №336/2286/20) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт. а також стягнуто судовий збір сумі 420,40 гривень.

Постанова суду набрала законної сили та була направлена для примусового виконання до Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, де 03.06.2020 було заведено особову справу №20/2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу про адміністративні правопорушення та інших законів України.

Згідно зі ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Положеннями КУпАП передбачено, що орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, може припинити її виконання, при цьому звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення не передбачено.

В силу вимог ст. 302 КУпАП за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 ст. 247 цього Кодексу, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання.

Так, відповідно до пунктів 5, 6 та 9 ст.247КУпАП орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання, у разі: видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо застосування ст. 80 КК України суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У п. 3.4 і 3.6. свого рішення від 11.10.2011 р. (справа № 10-рп/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищезазначене, окремі суди (судді) вважають за можливе до правовідносин, які виникли, застосовувати аналогію закону, а саме норми ст. 80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі).

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні із вказаним законодавством і судовою практикою, дає підстави вважати, що строк давності виконання постанови суду про накладення стягнення повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили і в усякому разі не перевищувати двох років, оскільки особи, які притягуються до адміністративної відповідальності знаходяться явно в невигідній правовій ситуації в порівнянні з тими, хто вчинив більш тяжке правопорушення (злочин) у питанні давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень та обвинувальних вироків.

Згідно зі ст. 303 КУпАП не підлягають виконанню постанови про накладення адміністративного стягнення, якщо їх не звернуто до виконання протягом 3 місяців з дня винесення.

Стаття 80 КК України (за аналогією) передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Особа, на яку накладено адміністративне стягнення певного виду не може перебувати в потенційному очікуванні виконання фактично покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і правопорушником адміністративні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання постанови про накладення стягнення.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного стягнення зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, на яку накладено певний вид стягнення, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання, тобто невиконання постанови суду сталося не з його вини.

За таких обставин, застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 був визнаний за постановою суду від 22.05.2020 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді виконання суспільно корисних робіт на строк сто двадцять годин.

З даних АСДС «Д-3» вказана постанова набрала законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що постанова суду була вчасно направлена для виконання, тобто звернута до виконання у передбачений чинним законодавством строк, а невиконання її сталось через неналежне виконання працівниками органу пробації своїх обов?язків.

Спроби органу пробації встановити місце знаходження правопорушника за період з 03.06.2020 по теперішній час виявилися безрезультатними.

На підставі п.13.13. «Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт» затвердженого наказом МЮУ № 474/5 від 19.03.2013 року, якщо після встановлення місця проживання порушника з`ясовано, що він за цим місцем не проживає, місце перебування його невідоме та наявні підстави, що унеможливлюють виконання постанови суду (судді), уповноважений орган з питань пробації вносить до суду, який виніс постанову, подання щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови. Порядком не передбачено проведення розшуку осіб, до яких застосовано адміністративне стягнення у виді суспільно-корисних робіт місцеперебування яких невідоме, однак і не заборонено вживати додаткові заходи, спрямовані на встановлення їх місця проживання. Працівникам уповноважених органів з питань пробації, з метою отримання необхідної інформації про можливе місце перебування порушника можуть проводити додаткові заходи.

Наразі ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт на строк сто двадцять годин не виконав, що може свідчити про ухилення або злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 325-4 КУпАП у разі ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. У разі злісного ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому законом.

Подання та матеріали особистої справи №20/2020 не містять відомостей, що органом пробації вживалися передбачені ст. 325-4 КУпАП заходи, тому вирішувати питання звільнення особи від відбування адміністративного стягнення наразі є передчасним.

Викладені у поданні доводи щодо неодноразового звернення органу пробації до суду з поданнями про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови, які були повернуті судом без вирішення по суті, а також у зв`язку з відмовою у їх задоволенні, не є правовою підставою для звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, а матеріали особової справи підлягають поверненню до органу пробації для подальшого виконання постанови суду.

Керуючись ст. ст. 304, 321-1 КУпАП, суд, -

постановив:

В задоволенні подання начальника Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області підполковника внутрішньої служби Тесло Олесі Володимирівни про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2020 (справа №336/2286/20) у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.С. Звєздова