Справа № 308/5814/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
06.06.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та її захисника, адвоката Петрецького С.І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та її захисника, адвоката Петрецького С. І., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд переглядає справу виключно у межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підтверджено поясненнями свідків громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які своїми підписами засвідчили, що у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку (а. с. 2, 3).
Розпискою ОСОБА_1 підтверджується факт залишення ним на зберігання транспортного засобу марки «ВАЗ 2115», д.н.з. НОМЕР_1 на місці зупинки (а. с. 4).
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2667423 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок гривень) (а. с. 6).
З відеофайлу з бодікамер працівників поліції, які зафіксували вказану подію, що мала місце 11.06.2020 за участі ОСОБА_1 , убачається, що водія ОСОБА_1 зупинено за порушення ним вимог п. 31.4.3 ПДР України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок гривень). Так, при спілкуванні з водієм з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів, порушення мови) у поліцейських виникли сумніви щодо тверезості ОСОБА_1 , відтак вони запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, де ОСОБА_1 категоричною відмовився від освідування, за що на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. З відеоматеріалу, окрім іншого, убачається, що поліцейські з`ясували особу водія, водночас ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом протоколу він ознайомлений, скарг, зауважень та заперечень немає (а. с. 7).
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Хиля С. О., був упереджений під час спілкування та при направленні водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту під час розгляду апеляційної скарги.
Під час розгляду справи судом першої інстанції поліцейський Хиля С.О., який склав протокол про адміністративне правопорушення підтвердив, що особу, яка 11.06.2020 о 01 год 50 хв у м. Ужгороді по вул. І. Франка, 56, керувала транспортним засобом марки «ВАЗ 2115», д.н.з. НОМЕР_1 було встановлено по посвідченню водія та було складено протокол саме на особу, яка була за кермом. Свідок ОСОБА_5 також підтвердив, що впізнає особу, яка перебуває у залі суду і цією особою є ОСОБА_1 , який керував автомобілем і який у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду. Окрім того, свідок ОСОБА_5 підтвердив, що дані щодо особи ОСОБА_1 були перевірені по базі ІПНП.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейського Хилі С. О. у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту у ході розгляду апеляційної скарги.
У матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що у поліцейського були підстави для обмови особи, яка притягується до адміністративної ОСОБА_1 , у тому що останній відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
Основними доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що протокол складений відносно нього помилково, оскільки у зазначені у протоколі день, час та місці був не він, а його брат-близнюк ОСОБА_2 , який видав себе за ОСОБА_1 . Апеляційний суд визнає такі твердження безпідставними та недоцільними, позаяк вони спростовуються матеріалами справи, зокрема такими доказами.
Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, місцевий суд врахував зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №366118 від 11.06.2020; письмові пояснення двох свідків; розписку ОСОБА_1 про залишення транспортного засобу на місці зупинки; рапорт поліцейського; копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2667423; відеоматеріал, на якому чітко зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому, протокол не містить будь-яких пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з приводу незгоди з його змістом, як і не містить жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення. Даних про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції матеріали справи також не містять.
Крім того, факт керування 11.06.2020 транспортним засобом саме ОСОБА_1 підтверджується копією постанови про накладення адміністративного стягнення, де водій ОСОБА_1 своїм підписом також засвідчив, що будь-яких зауважень чи пояснень щодо її складання він не має, вказану постанову у судовому порядку ОСОБА_1 не оскаржував.
Твердження апелянта про те, що підписи у вищевказаних процесуальних документах належать не ОСОБА_1 , а іншій особі, а саме брату близнюку водія ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає необґрунтованими, адже у матеріалах справи відсутні будь-які дані, які можуть підтвердити той факт, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів із завою про підробку його підпису у протоколі та у постанові. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 не підтвердив доводи апеляційної скарги про те, що ці підписи належать не йому, а іншій особі його брату, у тому числі не клопотав про передачу матеріалів прокурору або органу досудового розслідування для з`ясування особи, яка підписала протокол, зокрема підробила офіційний документ.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що у ОСОБА_1 вилучено посвідчення водія 15.04.2020 і станом на 11.06.2020 та на момент розгляду апеляційної скарги право керування транспортним засобом підтверджується тимчасовим дозволом на право керування транспортним засобом НОМЕР_2 , виданим 15.04.2020, а тому апелянту не відомо яке посвідчення водія вилучалось 11.06.2020. На переконання апеляційного суду, ці твердження жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння відповів категоричною відмовою. Окрім цього, з долученої до клопотання адвоката Петрецького С. І. копії відповіді на адвокатський запит УПП в Закарпатській області від 31.05.2022 № 41ад/41/15/01-2022 убачається, що обидва посвідчення водія і серії НОМЕР_4 , і серії АОВ № 0325517 (яке було вилучено 11.06.2020) видавались на ім`я ОСОБА_1 . Щодо статусу вказаних посвідчень, підстав їх видачі тощо, апелянту рекомендовано звернутись безпосередньо до органу видачі водійських посвідчень. При оцінці доводів апелянта та даних ним пояснень в апеляційному суді та їх відхиленні береться до уваги і те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 керував транспортним засобом, належним ОСОБА_6 , що ОСОБА_1 мав достатньо часу та можливості для надання доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги, у тому числі надати докази у підтвердження доводів про втрату ним посвідчення водія, про його заміну.
Те, що ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як спосіб самозахисту та намагання уникнути адміністративну відповідальність за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН