Справа №461/692/22
Провадження №3/461/823/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Державної митної служби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

громадянинки Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_1 від 29.07.2021 виданий MIA27256,

за ст.471 Митного кодексу України,

встановив:

14.01.2022 року близько 09 години 00 хвилин, громадянка Узбекистану ОСОБА_1 , прямувала з Туреччини до України рейсом TK0441 «Стамбул-Львів» з приватної поїздки, через митний пост «Львів-аеропорт» Львівської митниці, обравши форму проходження митного контролю смугу руху спрощеного митного контролю «Зелений коридор».

В ході проведення візуального огляду багажу виникла підозра про наявність товарів, що підлягають митному оформленню, та/або переміщення яких через митний кордон обмежене.

Пасажирку було переведено до спеціально відведеної кімнати огляду для проведення огляду товарів, де було виявлено товар в обсягах, який, згідно п.1 ст.374 МК України, перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, що засвідчується актом митного огляду №UA209020/2022/001459 від 14.01.2022, а саме:

1) Джинси чоловічі (синього кольору) з логотипом «Stefano Ricci» в кількості 7 шт., Країна виробник невідома. Ціна з Інтернет ресурсів prom.ua становить 1887,00 грн.; курс валют станом на 14.01.2022 становить 1 євро 31,7813, 1 долар 27,7372. Вартість зазначеного товару становить 13209,00 грн.

2) Жіночі хустки з логотипом «GUCCI» в кількості 50 шт., Країна виробник невідома. Ціна з Інтернет ресурсів prom.ua становить 540,00грн.; курс валют станом на 14.01.2022 становить 1 євро 31,7813, 1 долар 27,7372. Вартість зазначеного товару становить 27000,00грн.

Товар, що переміщувався у межах встановленої ч.1 ст. 374 МК України норми, та не перевищує еквівалент 1000,00 євро (що в гривнях становить 31,7813,00 грн), повернуто громадянці ОСОБА_2 .

До митного контролю, громадянка Узбекистану ОСОБА_1 документів, що підтверджують вартість товару на момент проходження контролю не надала.

Громадянка Узбекистану ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст.526 МК України, вважаю можливим провести розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не з`явилася в судове засідання, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, що стверджується матеріалами справи.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку справи, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Зважаючи на обов`язок суду щодо розгляду справи в розумні строки, приходжу до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи щодо якої складено протокол. За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що особа, яка притягається до відповідальності не з`явилася в судове засідання, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, обізнана про наявність даного адміністративного провадження, визнано можливим розгляд справи проводити у її відсутності.

Представник Львівської митниці Державної митної служби протокол підтримав.

Статтею ст. 471 МК України передбачена відповідальність за порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Відповідно до ч. 2 ст. 366 МК України, канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Згідно ч.4 ст.366 МК України, громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 374 МК України, товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами. Товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України). Базою оподаткування таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що у діях громадянки Узбекистану ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, а саме обравши зону спрощеного митного контролю, остання намагалася перемістити через митний кордон України товар, який перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, що підтверджується протоколом про порушення митних правил №0073/20900/22 від 14.01.2022 року, долученими до протоколу копією паспорта громадянки Узбекистану ОСОБА_1 , копією квитка, актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, фототаблицею, витягом з сторінки Інтернет -магазину, письмовими поясненнями громадянки Узбекистану ОСОБА_1 , описом предметів, доповідною запискою.

З наведених доказів вбачається, що вони доводять факт та порядок перетину митного кордону даною особою, обставини вилучення та виявлення незадекларованого товару, його перелік, найменування, кількість та вартість.

Аналізуючи наведені докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, приходжу до висновку, що вина громадянки Узбекистану ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України доведена повністю.

Вирішуючи питання про призначення виду стягнення за порушення митних правил, приймаю до уваги, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Також, суд бере до уваги, що окремі положення абзацу другого статті 471 МК України, а саме:

«а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів», визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 3-р(II)/2021 від 21.07.2021.

З урахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, приходжу до висновку, що на громадянку Узбекистану ОСОБА_1 слід накласти стягнення у виді штрафу, в межах встановлених санкцією ст. 471 МК України. Товари, які були предметом правопорушення слід повернути останній для вивезення за межі території України або здійснення їх митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів.

Згідно ст. 519 МКУ, витрати у справі про порушення митних правил складаються з видатків на інвентаризацію, зберігання, перевезення (пересилання) товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, а також з інших понесених митними органами витрат на провадження або розгляд справи. До витрат у справі про порушення митних правил належать також кошти, що виплачуються експерту за виконання його обов`язків та за роботу, виконану за дорученням митного органу, виплати добових, компенсації на проїзд до митного органу і назад та наймання приміщення, а також кошти, одержані свідком на відшкодування витрат, пов`язаних з викликом для дачі пояснень.

Відповідно до ст. 520 МКУ, витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, з особи, яка притягається до відповідальності, підлягають стягненню витрати, понесені митним органом за зберігання товарів, які стали предметом порушення митних правил.

У відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496,20 гривень.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 471, 486, 527, 528 МК України, -

постановив:

громадянку Узбекистану ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 Митного кодексу України та накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 гривень.

Вилучений, згідно протоколу №0073/20900/22 від 14.01.2022, товар повернути громадянці Узбекистану ОСОБА_1 для вивезення за межі території України або здійснення митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів.

Стягнути з громадянки Узбекистану ОСОБА_1 витрати за зберігання на складі митниці товарів, що є предметом порушення митних правил в сумі 21,17 гривень.

Стягнути з громадянки Узбекистану ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 496,20 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.