Справа № 219/1816/22
Провадження № 3/219/915/2022
П О С Т А Н О В А
Іменем України

15 червня 2022 року Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Шевченко Л.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли із Західного територіального управління Військової служби правопорядку про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце служби та посада: сапер військової частини НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

10.06.2022 в провадження Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшли матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
Згідно з протоколом про військове адміністративне правопорушення № 1В-1, складеним 08.06.2022 офіцером відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Західного територіального управління Військової служби правопорядку - майором ОСОБА_2 , солдат ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, а саме:

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 18.05.2022 № 132 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 призначено на посаду сапера 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , тобто останній виконує організаційно-розпорядчі обов`язки, а тому є військовою службовою особою.
Однак, 04.06.2022 близько 16 год. 00 хв. солдату ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків було оголошено наказ командира військової частини НОМЕР_2 про зайняття бойових позицій в районі с. Катеринівка та с. Золоте Луганської області, наказ оголошував заступник командира 2 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_3 , діючи свідомо, в умовах воєнного стану, всупереч інтересам служби, внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідальності, ОСОБА_1 недбало поставився до обов`язків військової служби та відмовився виконувати законні вимоги командира військової частини НОМЕР_2 .
Таким чином, 04.06.2022 в умовах воєнного стану солдат ОСОБА_1 не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_2 (законні вимоги командира - начальника), чим заподіяв шкоду інтересам військової служби, яка виявилась у підриві бойової готовності підрозділу, невиконанні обов`язків військової служби, поданням негативного прикладу наслідування для інших військовосужбовців та порушенні військової дисципліни.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань від останнього не надходило.
Відповідно до ст.268 КУпАП, присутність особи-правопорушника при розгляді справи про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.172-10 КУпАП не є обов`язковим, тому суддя вважає, що справу можливо розглядати без особи-правопорушника, оскільки останній повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

13.06.2022 від особи, якою складено протоколо про адміністративне правопорушення, офіцера Західного територіального управління Військової служби правопорядку - майора ОСОБА_2 надійшов лист про повернення адміністративного матеріалу та просив вважати його неподаним.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до такого висновку.
Положеннями ч.2 ст.7 КУпАП визначено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України визначені загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.
Відповідно до статті 30 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Статтею 26 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно статтей 35, 36, 37 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.
Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до частини 4 статті 15 КУпАП військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу за умови якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Відповідальність за частиною 2 статті 172-10 КУпАП настає у разі відмови від виконання законних вимог командира (начальника) в умовах особливого періоду.
Отже, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується відмовою від виконання вимог командира (начальника), вчинену в умовах особливого періоду.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Воєнний стан є складовою частиною особливого періоду.
Верховний Суд остаточно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період». Постановою Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17) установлено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Отже, особливий період діє в Україні від 17.03.2014 року.
Згідно статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України „Про правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому був неодноразово продовжений та діє на даний час, щонайменш до 23.08.2022.

Під наказом розуміється одна із форм реалізації владних функцій організаційно-розпрядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або не вчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.
Законодавством України за відкриту відмову виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу, передбачена кримінальна відповідальність за ст.402 КК України. Вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, на відміну від кримінального правопорушення, відрізняється меньшою суспільною небезпекою.
Непокора, вчинена в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тягне за собою відповідальність, передбачену ч.3 ст.402 КК України..
Непокора, вчинена в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, тягне за собою відповідальність, передбачену ст.402 ч.4 КК України. Також за невиконання наказу начальника передбачена відповідальність за ст.403 КК у разі вчинення правопорушення за відсутності ознак, зазначених у частині першій статті 402 цього Кодексу. Таким чином, невиконання наказу командира (начальника) має бути розслідувано у порядку КПК України.
В матеріалах адміністративної справи відсутні документи, які б свідчили про те, що прокуратурою проведено належну перевірку в межах кримінального провадження та було прийняте обґрунтоване рішення про відсутність в діях особи складу кримінального злочину або відсутність події злочину.
За таких обставин, без проведення належної перевірки наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 ознак кримінального злочину, передбаченого ст.402 КК України, складення протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставним.
Відповідно до вимог ст.284 КУпАП, суддя, прийнявши адміністративні матеріали чи повідомлення про злочин, зобов`язаний направити матеріали за належністю прокурору чи органу досудового розслідування і закрити справу.
Тобто, у суду відсутні законні підстави для повернення справи на доопрацювання чи вважати матеріали неподаними.
З огляду на викладене вище, суддя дійшов до висновку, що матеріали про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 слід направити до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Об`єднаних Сил, провадження у справі закрити.
На підставі викладеного та керуючись ст.284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:
Матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст.172-10 КУпАП направити керівнику Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Об`єднаних Сил для організації належної перевірки по факту вчинення даного правопорушення.
Справу про притягнення ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-10 КУпАП закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 та ч.2 ст.284 КУпАП.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Л.В.Шевченко