Справа №461/2194/22
Провадження №3/461/1601/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю захисника Туза Б.М., представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Держмитслужби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм ТОВ «МК ВОЯЖ», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 28.05.2021 органом № 7315, запис №959,

за ст.472 Митного кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил, 14.02.2022 року близько 16 години 16 хвилин в зону митного контролю на в`їзд в Україну по смузі руху «червоний коридор» митного поста «Яворів» пункту пропуску «Краківець-Корчова» Львівської митниці прибув автобус для здійснення нерегулярних перевезень марки «VAN HOOL Т-927 Astromega», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який слідував під керуванням гр. України ОСОБА_1 та з трьома іншими водіями.

Для здійснення митного оформлення гр. ОСОБА_1 подав митну декларацію, в якій заявив про наявність у нього: «Особистих речей». Пасажири заявили також про наявність особистих речей. Під час проведення візуального огляду даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів та предметів, які є обов`язкові для письмового декларування або товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України.

Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем № 036», під час проведення митного огляду транспортного засобу, в багажному відділені транспортного засобу та в салоні (без ознак приховування), було виявлено незадекларований за встановленою формою товар в асортименті, а саме: одяг і взуття жіноче, різних розмірів та торгових марок у кількості 113 шт., сумка жіноча тм Jacquemus -1 шт, стайлери тм Dyson 3 шт. в асортименті загальною кількісті 117 шт.

Згідно письмового пояснення, гр. ОСОБА_1 зазначив, що вищезазначені товари йому передали у Франції, щоби перевезти через кордон. Пасажири у своїх письмових поясненнях зазначили, що до товарів жодного відношення не мають.

Про наявність зазначеного товару гр. ОСОБА_1 у процесі декларування усно не заявив та у митній декларації не вказав, тобто порушив ст. 257 Митного кодексу України.

Дії ОСОБА_1 уповноваженими особами митного органу кваліфіковані за ст. 472 Митного кодексу України.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Туз Б.М. подав до суду заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, які підтримав в судовому засіданні. Просив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 472 МК України закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої доводи, захисник зазначив, що 14 лютого 2022 року близько 16 год. 00 хв, ОСОБА_1 повертався із Франції через пункт пропуску «Краківець» Львівської митниці рейсовим автобусом марки VAN HOOL модель Т-927 ASTROMEGA, державний номер НОМЕР_2 , в якості водія. Під час митного оформлення, в пункті пропуску, працівникам митниці ОСОБА_1 подав документи на транспортний засіб та отримав митну декларацію. Не маючи заборонених для переміщення через митний кордон предметів, ОСОБА_1 заповнив митну декларацію. Разом із ним слідували і два інші водії зазначеного автобуса - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В подальшому під час огляду згаданого автобуса, співробітниками митниці, в багажному відділенні та в салоні автобуса (без ознак приховування), було виявлено товар різного асортименту в кількості 117 штук. Зазначає, що ОСОБА_1 пояснив співробітникам митниці, що йому не було відомо, що це за предмети, а також вказав, що вони йому не належать. Водночас, під психологічним тиском працівників митниці, які пообіцяли, що за вказане правопорушення ОСОБА_1 нічого не загрожує, протокол складуть тільки на нього одного, а не на усіх водіїв, і є можливість подальшого повернення виявленого товару та не буде конфіскований автобус, ОСОБА_1 написав у протоколі: «Даний товар мені передали у Франції для передачі у м. Чернівці».

Захисник вказує, що товар в асортименті у кількості 117 шт. належить громадянці ОСОБА_4 , яка передала його іншим водіям - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 12.02.2022 року на території Франції без відома ОСОБА_1 .

Стверджує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, відповідно до яких уповноважена особа, яка складала протокол, а також суд можуть дійти до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Представник Львівської митниці Державної митної служби протокол підтримав.

Заслухавши доводи представника митниці, пояснення захисника та свідків, дослідивши в повному обсязі матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.

Відповідно до ст. 472 Митного кодексу України, недекларування товарів. транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

Основним безпосереднім об`єктом правопорушення за даною нормою закону є встановлений порядок переміщення товарів та ТЗ через митний кордон України, а об`єктивною стороною є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, активна поведінка (вчинок) особи.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність умислу чи необережності, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює, чи може та повинен передбачати обставини і характер незаконного недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Правила декларування визначені ст.ст. 257-269 Митного кодексу України.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях складу адміністративного правопорушення сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Оцінюючи докази щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 472 Митного кодексу України, виходжу з наступного.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 24.05.2022 року, які були повністю підтримані стороною захисту в ході судового розгляду, останній із 24.11.2021 року працює у ТОВ «МК ВОЯЖ» водієм автобуса VAN HOOL модель Т-927 ASTROMEGA, державний номер НОМЕР_2 . Крім цього, водіями вказаного автобуса являються і ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вказаним транспортним засобом вони здійснюють міжнародні перевезення пасажирів з України у Францію.

09.02.2022 року він разом із іншими водіями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виїхали вищевказаним автобусом у м. Париж (Франція). У Париж вони прибули 11.02.2022 року, де зупинились в одному із готелів.

13.02.2022 року вони виїхали з м. Париж у напрямку України. З м. Париж до Люксембургу за кермом їхав ОСОБА_3 , з Люксембургу до м. Хальброна (Німеччина) за кермом їхав ОСОБА_2 . В подальшому з м. Хальброна до м. Брно їхав знову ОСОБА_3 , а з м. Брно до Катовіце (Польща) їхав ОСОБА_2 . З Катовіце до м. Львова за кермом вказаного автобуса їхав він ( ОСОБА_1 ).

14.02.2022 року близько 16 години він, керуючи автобусом марки VAN HOOL модель Т-927 ASTROMEGA, державний номер НОМЕР_2 , заїхав у пункт пропуску «Краківець-Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці. До вказаного пункту пропуску він заїхав на смугу «червоний коридор». Ним, а також іншими водіями, було заповнено відповідні митні декларації. Оскільки він не мав жодних предметів, які б підлягали обов`язковому декларуванню у митній декларації, він вказав про наявність у нього особистих речей. Однак, під час проведення митного огляду, працівниками митниці у багажному відділенні та у салоні автомобіля в декількох невеликих коробках було виявлено предмети у різному асортименті, загальною кількістю 117 штук. Оскільки на митному пості саме він керував вказаним вище автобусом, працівники митниці саме у нього почали з`ясовувати, що це за товар та кому він належить. У відповідь на питання представників митного органу він вказав, що йому не відомо, що це за предмети, а також зазначив, що вказані предмети йому не належать. В подальшому, від інших водіїв, він дізнався, що ці коробки передала особа, яка проживає у Парижі для своїх родичів в Україні. Вказані передачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали 12.02.2022 року у Парижі і вони йому про наявність цих предметів в автобусі нічого не повідомляли. Під психологічним тиском працівників митниці, які пообіцяли, що за вказане правопорушення йому нічого не буде, протокол складуть тільки на нього одного, а не на усіх водіїв, існує можливість подальшого повернення виявленого товару, а автобус не заберуть на штраф-майданчик, він, як водій, написав, що вищезазначені товари передали у Франції для перевезення в Україну. Про те, що вказані речі йому не належать він усно повідомляв працівників митниці, однак, незважаючи на це, саме на нього було складено відповідний протокол.

Жодного умислу на незаконне переміщення вказаних товарів через митний кордон у нього не було. Більше того, про наявність даного товару у транспортному засобі він нічого не знав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що він працює у ТОВ «МК ВОЯЖ» водієм автобуса марки VAN HOOL модель Т-927 ASTROMEGA, державний номер НОМЕР_2 . Крім нього водіями вказаного автобуса являються ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Вказаним транспортним засобом вони здійснюють міжнародні перевезення пасажирів з України у Францію.

09.02.2022 року він разом із іншими водіями ( ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ) виїхали вищевказаним автобусом у м. Париж (Франція). У Париж вони прибули 11.02.2022 року. 10.02.2022 року до нього на месенджер «Вайбер» написала громадянка ОСОБА_4 , яка проживає у Франції та запитала чи він приїде до ОСОБА_6 та чи можна буде здійснити передачу її знайомим в Україну. Він відповів, що вони якраз їдуть у напрямку Франції і по прибуттю він їй подзвонить та домовиться про зустріч. По прибуттю до ОСОБА_6 , він написав цій жінці та повідомив, що вони вже приїхали та вказав куди саме вона може під`їхати (з цього приводу суду надано скриншот відповідного листування). 12.02.2022 року ця жінка приїхала на зустріч та привезла кілька коробок. Він, разом з ОСОБА_3 , оглянули їх, жодних заборонених для переміщення речей там не було (був одяг, взуття, фен для волосся). Ці коробки вони поставили у багажне відділення автобуса.

Свідок зазначив, що ОСОБА_1 в цей час не був присутнім. Про те, що у автобусі знаходяться вказані передачі ОСОБА_1 він не повідомляв.

13.02.2022 року вони виїхали з м. Париж у напрямку Республіки Польща. З міста Катовіце до м Львова за кермом автобуса їхав ОСОБА_1 14.02.2022 року близько 16 години вони автобусом під керуванням ОСОБА_1 заїхали у пункт пропуску «Краківець-Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці. Вказаним автобусом вони слідували по смузі руху «червоний коридор». Ним, а також іншими водіями, було заповнено митні декларації. Під час проведення митного огляду працівниками митниці у багажному відділенні та в салоні автомобіля у декількох невеликих коробках було виявлено предмети в різному асортименті загальною кількістю 117 штук. Працівники митниці почали з`ясовувати у ОСОБА_1 , що це за товар та кому він належить. ОСОБА_1 відповів, що йому не відомо походження товару, також він вказав, що виявлений товар йому не належить. В подальшому він та ОСОБА_3 повідомили ОСОБА_1 , що ці коробки передала ОСОБА_4 , яка проживає у Парижі для своїх знайомих в Україні.

Працівники митниці пообіцяли, що за вказане правопорушення нічого не буде, протокол складуть тільки на того, хто в цей час був за кермом, тобто на ОСОБА_1 , а не на усіх водіїв, і є можливість подальшого повернення виявленого товару. Крім того, автобус не заберуть на арешт-майданчик. Про те, що вказані речі йому не належать він написав у своїх поясненнях, так як дійсно ці речі не його, вони належать ОСОБА_4 , яка її передала.

Зазначив, що не вважав за необхідне декларувати товар, оскільки за вагою він був у межах норми, а власник товару повідомила, що товар є недорогим (придбаний на розпродажу).

Аналогічні за змістом пояснення в судовому засіданні суду надав свідок ОСОБА_3 , який також вказав, що ОСОБА_1 не знав про наявність даного товару у автобусі, адже він не був присутній при тому, як товар поміщали до даного транспортного засобу і йому про цей товар, до моменту його виявлення представниками митного органу, ніхто не повідомляв.

Згідно наданих суду довідок ТОВ «МК ВОЯЖ» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 працюють у даному товаристві водіями автобуса марки VAN HOOL, модель Т-927 ASTROMEGA, державний номер НОМЕР_2 .

З письмових пояснень ОСОБА_4 , наданих суду вбачається, що вона із 2014 року проживає у Франції. За час проживання в Франції вона неодноразово передавала своїм родичам та знайомим, які живуть в Україні, різного роду передачі. Одного разу вона познайомилась із водіями, які їздять в Україну та обмінялась номерами телефонів. У неї був записаний номер телефону водія з ОСОБА_7 .

Орієнтовно 10.02.2022 року вона написала у «Вайбер» до даного водія і запитала, коли він буде у Франції, на що останній повідомив, що приблизно 12.02.2022 року. Також, вона повідомила, що хоче передати декілька коробок одягу до України.

12.02.2022 року від ОСОБА_8 прийшло повідомлення про те, що вони у ОСОБА_6 і вона може приїхати. Він також надіслав адресу, де вони знаходяться. В цей же день, вона прибула за адресою, яку їй повідомив ОСОБА_8 , та привезла декілька коробок для передачі. Водій із своїм напарником, оглянули коробки. Вона нічого забороненого для перевезення не передавала, лише одяг, фен, сумочку, взуття. Ці коробки водій поставив у багажне відділення автобуса. Також, ОСОБА_8 сказав, що 13.02.2022 року вони виїдуть з Франції і орієнтовно 14.02.2022 року прибудуть в Україну.

15.02.2022 року їй зателефонував ОСОБА_8 та повідомив про те, що передачі були затримані працівниками митниці і на іншого водія ОСОБА_1 складено протокол.

Виявлені речі не є заборонені для перевезення. Вона неодноразово передавала такого роду предмети в Україну і жодних питань у працівників митниці не було.

Також звертає увагу суду, що вказані речі вона придбала в різних стокових магазинах орієнтовна вартість усіх цих речей становить не більше 500 Євро. Крім того, звертає увагу суду на те, що це були літні речі, на які у зимовий період діяли знижки від 70 до 90 відсотків. Із громадянином ОСОБА_9 вона не знайома та ніколи не бачила його. Просить суд повернути їй вилучений товар.

Оцінюючи наведені пояснення свідків, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та співставляючи їх з письмовими поясненнями долученим до протоколу, а також з усіма доказами у справі, суд виходить з наступних доводів та мотивів.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному провадженні доказів шляхом отримання пояснень від осіб яким інкримінують вчинення адміністративного правопорушення, потерпілих, свідків, експерта, дослідження письмових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада судочинства має значення для повного з`ясування обставин справи та її об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, в тому числі визначеними у ст. 252 КУпАП, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретної справи.

Суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в поясненнях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених Законом.

Отже, оцінюючи наведені вище пояснення свідків, суд бере до уваги їх пояснення надані саме у судовому засіданні та під час судового розгляду, які суд сприймав безпосередньо і саме цей факт має вирішальне значення при оцінці цих пояснень в сукупності з іншими доказами у справі. Крім того, наведені пояснення відповідають змісту письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ..

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність у автобусі, керуючи яким він перетинав митний кордон, товару який був виявлений працівниками митного органу. Даний товар йому не належав, а належав громадянці ОСОБА_4 , що підтверджується письмовими поясненнями останньої. Отже, ОСОБА_1 об`єктивно не міг виконати встановлений законом обов`язок та задекларувати переміщуваний товар, оскільки йому не було відомо про наявність такого товару у автобусі. Відтак, в ході розгляду справи не підтверджено наявності умислу ОСОБА_1 на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 472 МК України.

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який вказує на те, що ОСОБА_1 безпосередньо завантажував товар чи товар належить йому. Більше того, вказані обставини підтверджені показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили, що саме вони завантажили товар у автобус та не повідомили про це ОСОБА_1 .

Аналіз досліджених по справі доказів, встановлених в ході судового розгляду обставин і відповідних положень чинного законодавства, наводить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Наведені вище обставини свідчать про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про вчинення безпосередньо ОСОБА_1 дій, спрямованих на переміщення через митний кордон України товарів шляхом недекларування, тобто недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Вказане вище спростовує обставини викладені у протоколі про порушення митних правил №0295/20900/22 від 14 лютого 2022 року та свідчить про те, що долучені до протоколу матеріали не доводять поза розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків ("Коробов проти України" від 21.10.2011 року).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону.

Відповідно до ч.4 ст.3 МК України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ст.486 МК України).

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями п.3 ч.1 ст.8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу з конфіскацією товарів, а також товарів, транспортних засобів, мають каральний і стримуючий характер.

Водночас, розмір штрафу в даній категорії справ інколи перевищує розмір штрафів визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене статтею 472 МКУ може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній(в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на митний орган), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Водночас, наведені вище факти та обставини свідчать про те, що уповноваженими особами митного органу не досліджено та не перевірено належним чином всіх реально можливих версій щодо характеру події, винуватості особи та інших важливих для встановлення об`єктивної істини обставин справи.

В процесі провадження у справі митним органом не дотримано принципу повноти дослідження обставин справи, що суттєво впливає на об`єктивність рішення у провадженні, а також не здобуто такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені у протоколі висновки, як такі, що не залишають місця сумнівам.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення(в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, суд виходячи із загальних засад державної митної справи, законності, презумпції невинуватості, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та обов`язків, вважає, що під час розгляду даної справи не здобуто та суду не надано достатніх, належних, достовірних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України.

Матеріали справи не містять достатніх, належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 свідомо порушив встановлений цим Кодексом порядок проходження митного контролю з порушенням визначеної законодавством процедури.

Згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на відсутність достовірних, достатніх, належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення та враховуючи вимоги закону щодо того, що усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягається до відповідальності, дотримуючись критерію доведення вини особи поза розумним сумнівом, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов:

1) про проведення додаткової перевірки;

2) про накладення адміністративного стягнення;

3) про закриття провадження у справі.

З урахуванням наведеного, провадження по справі підлягає закриттю, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Крім того, зважаючи на те, в ході розгляду справи встановлено, що виявлений товар належить ОСОБА_4 , яка жодним чином не порушувала митні правила та процедури, вилучений, згідно протоколу №0295/20900/22 від 14.02.2022, товар слід повернути останній для вивезення за межі митної території України або для здійснення митного оформлення.

Керуючись ст.ст. 458, 459, 472, 486, 527, 528 МК України, суд -

постановив:

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ст.472 МК України закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучений, згідно протоколу №0295/20900/22 від 14.02.2022, товар повернути ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , або уповноваженій нею особі для вивезення за межі митної території України або для здійснення митного оформлення.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.