ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2022 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Порощук П.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Жмеринського РВП ГУНП України у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , працюючого на ФОП « ОСОБА_2 » водіем в м.Жмеринка, Вінницької області, за ч.1 ст.44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 16.12.2021 року надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 772141 від 10.12.2021 року встановлено, в цей же день о 19 годині 15 хвилин в м.Жмеринка по вул..Магістральна, 33, Вінницької області громадянин ОСОБА_1 перебував в «Пивбарі Чернігівське», без вакцинації чи сертифікату про вакцинацію, чим порушив постанову КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 зі змінами та доповненнями, тобто вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав, та просив провадження у справі закрити, через відсутність будь яких доказів, котрі б підтверджували його винуватість у скоєному правопорушенні, враховуючи принцип презумпції невинуватості.

Представник особи правопорушника адвокат Смірнов С.М. підтримав думку та позицію свого підзахисного, та зазначив наступне, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, в протоколі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 443 КУпАП, яка є бланкетною нормою закону, не викладено суть адміністративного правопорушення, в протоколі відсутнє посилання на пункт постанови КМУ, який би порушив ОСОБА_1 , фабула протоколу не містить значення нормативно правового акту який було порушено. Також в даній справі про адміністративне правопорушення, працівниками Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області долучений до справи відеозапис, який не може бути доказом вчинення правопорушення, оскільки вказаний відеозапис немає жодних ідентифікуючих даних, а саме дати та часу його здійснення, тому вважати відеозапис як належний доказ неможливо.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 443 КУпАП, тим більше, що не конкретизовано вимоги якого саме нормативно-правового акту порушив ОСОБА_3 , про що обґрунтовано зазначено вище, тому справа підлягає закриттю в порядку п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП не доведена з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративним правопорушенням, визнається порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення, як підстава для притягнення особи до відповідальності є один із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, оскільки складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, суд приходить до висновку, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення в діях ОСОБА_1 не вбачається складу адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (у редакції на час складання протоколу про адміністративне правопорушення), на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, серед іншого, перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні.

Як докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, суду наданий: протокол серії ВАБ № 772141 від 10.12.2021року, пояснення ОСОБА_1 , та диск із записом вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та пояснення складене працівником поліції за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зіспівіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Долучений до матеріалів відеозапис можливо з нагрудного відеореєстратора поліцейського не містить відомостей, стосовно роз`яснення поліцейським прав передбачених ст.63 Конатитуції України та ст.268 КУпАП, особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також щодо присутності двох свідків зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

З наведених підстав даний відеозапис та решту представлених в справі письмових документів суд визнає недопустимими доказами, оскільки вони здобуті не у відповідності до порядку, що передбачено вказаною інструкцією.

Будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, суду не надано.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України також відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

Так, у своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Зазначені принципи можуть бути застосовані до ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за якою санкція передбачає накладення штрафу в розмірі від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, враховуючи тяжкість можливого покарання, притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП носить кримінально-правовий зміст у розумінні ЄСПЛ, тому при розгляді справи про адміністративне правопорушення слід, крім іншого, забезпечувати дотримання принципу презумпції невинуватості.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальності, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, оскільки складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, сукупність досліджених судом доказів переконує суд в тому, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, оскільки відсутні докази, які б підтвердили протиправність діяння.

Відповідно ст. 247 КУпАП України, відсутність складу адміністративного правопорушення є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення і провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю. Отже, провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 44-3, 245, 247, 256, 280, 283, 284 КУпАП суд,

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження в адміністративній справі за відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Порощук П.П.