ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/92/22 Справа № 703/4029/21 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Биченко І. Я. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2022 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 703/4029/21 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за апеляційною скаргою останнього, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 січня 2022 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, утриманців не має, працюючого начальником господарської служби ТОВ «Континент-груп» проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, постановлено стягнути судовий збір на користь держави в сумі 496,20 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 близько 01 години 30 хвилин 04 грудня 2021 року по вул. Філатова в м. Смілі керував автомобілем «Сітроєн», реєстраційний № НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, вважаючи її незаконною, та такою, що винесена із порушенням норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, а провадження по справі про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не були враховані його доводи, що він не керував транспортним засобом, оскільки вживав спиртні напої і чекав свого знайомого, який мав би забрати автомобіль. Крім того, вказує, що місцевий суд не врахував аргументи захисника про те, що жодних доказів про керування ним ОСОБА_1 транспортних засобів немає.

Зазначив, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи, не може бути допустимим доказом його вини, оскільки його здійснено в порушення відомчих нормативно-правових актів, а його зміст не містить відомостей щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, судом не надано належної оцінки тому факту, що і сам огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушеннями вимог ст. 266 КУпАП, а також постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Вказує, що йому взагалі не пропонувалось на місці пройти огляд на стан сп`яніння, і він від його проведення не відмовлявся, що слугувало б передумовою для його проведення в закладі охорони здоров`я. Він був фактично затриманий працівниками поліції і доставлений до медичного закладу в м.Черкаси для медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, чим було порушено, як вимоги ч.5 ст. 266 КУпАП, так і право на захист, працівниками поліції не було задоволено його клопотання про залучення захисника. В бланку протоколу про адміністративне правопорушення зазначено, що йому було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, однак цього зроблено не було.

При цьому, наголошує, що працівниками поліції було порушено Наказ МВС України №1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису», оскільки згідно наданого відеозапису встановлено, що його здійснено вже в м.Черкаси після складання протоколу про адміністративне правопорушення, яке, як зазначено, було скоєно у м.Смілі, тобто відеозйомка не велася безперервно як того вимагає вищевказана інструкція.

Заслухавши думку апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Кривельова В.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що посадова особа при розгляді справи зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи.

Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі, і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

Відповідно до вимог п.2.9 а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 154903 від 04.12.2021, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та з якого вбачається, що ОСОБА_1 04.12.2021 о 01:30 год. по вул. Філатова в м. Смілі керував автомобілем «Сітроєн», реєстраційний № НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України (а.с. 1);

- даними висновку № 645 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого 04.12.2021 о 02 год. 30 хв. ОСОБА_1 було встановлено діагноз - стан алкогольне сп`яніння (а.с. 2);

- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 , визнав, що вживав алкоголь (а.с. 5). Наведений факт не заперечував ОСОБА_1 і в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апелянта про те, що матеріали справи не містять допустимих доказів того, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, то вони є безпідставними.

Так, у висновку №675 від 04.12.2021 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що на момент його медичного огляду він ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с.2). Вказаний висновок складений із дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. При цьому, цей висновок підписаний ОСОБА_1 без будь-яких зауважень, та в подальшому він його результати не оспорював в установленому законом порядку.

Крім того, ОСОБА_1 надавав працівникам поліції свої письмові пояснення (а.с. 3), де вказував про те, що вживав алкогольні напої, після чого керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції. При цьому власноручно дописав, що йому не було запропоновано продути прилад «Драгер», а доставлено в м. Черкаси.

На відеозаписі, який міститься в матеріалах справи (а.с. 5), зафіксовано, як ОСОБА_1 під час підписання своїх письмових пояснень висловлює заперечення лише в частині кількості вжитого алкоголю, а саме вказував, що він випив 40 грам пива. Будь яких інших заперечень про те, що він не керував транспортним засобом не висловлював, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 вказував, що він не заперечує факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, та зазначав, що він приїхав близько 21 години до знайомого ОСОБА_2 , який має приватний будинок по вул. Філатова, що знаходиться за кілометр від його дому, де вживав алкогольні напої. Потім зателефонував до знайомого ОСОБА_3 , щоб він відвіз його додому. Він не керував автомобілем, а лише сидів у ньому та прогрівав його, коли до нього під`їхали працівники поліції.

Однак, ОСОБА_1 під час розгляду справи місцевим судом не називав прізвища своїх знайомих, не заявляв клопотань про їх допит. Під час складання адміністративних матеріалів жодного разу не озвучував дану версію розвитку подій, не говорив, що не керував автомобілем. Клопотань про їх допит в апеляційному суді теж не заявляв.

За таких обставин вважаю, що вказані покази ОСОБА_1 надавав з метою уникнення від адміністративної відповідальності, і вони нічим не підтверджені.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта про порушення працівниками поліції його права на захист, так як він на свою вимогу не був забезпечений захисником, оскільки ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції він не мотивував, які він мав перешкоди для того, щоб зв`язатися з адвокатом для отримання кваліфікованої, професійної правової допомоги для захисту своїх прав засобами телефонного зв`язку.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королвства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, вважаю, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно. Вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч.1 ст.130 КУпАП кваліфіковані вірно. Тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є безпідставними.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження по справі - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 січня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка