Номер провадження 33/816/105/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 травня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/15882/21 за апеляційною скаргою захисника ЯКИМЕНКО О. І. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 21.12.2021, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 ,

захисника - адвоката Якименко О. І.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвокат ЯКИМЕНКО О. І. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки судове рішення ґрунтуються виключно на показаннях потерпілої та її доньки від першого шлюбу, які є зацікавленими в притягненні ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. При цьому свідок ОСОБА_3 , донька потерпілої. в судовому засіданні плуталася у своїх показаннях.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 21.12.2021 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу у сумі 170 грн, а також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Згідно постанови, 11.12.2021 близько 10:00 в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_4 , а саме в ході сварки висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, виганяв з квартири, чим вчинив відносно неї психологічний тиск та завдав шкоду її психологічному здоров`ю.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Якименко О. І., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно ст. 1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП), а згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Домашнє насильство згідно ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

В обґрунтування свого рішення про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення суддя суду першої інстанції послалась на пояснення надані в судовому засіданні колишньої дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та поясненнями ОСОБА_3 , яка не є рідною донькою ОСОБА_2 , та яка самостійно змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (є рідною донькою потерпілої від першого шлюбу) та на протокол про адміністративне правопорушення від 11.12.2021, на протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та на письмові пояснення ОСОБА_4 і ОСОБА_3 .

Згідно протоколу серії ВАБ 903844 від 11.12.2021 дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки 11.12.2021 близько 10:00 в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_4 .

Суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). При цьому відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків тощо, а згідно ч. 2цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Будучи допитаними в суді першої інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтвердили факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення за обставин, викладених у протоколі, а допитаний в апеляційному суді ОСОБА_2 навпаки категорично заперечив викладені вище обставини.

Для усунення протиріч і невідповідності наявних у справі доказів фактичним обставинам справи апеляційним судом неодноразово викликались потерпіла ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_3 , однак останні проігнорували судові повістки і до суду апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, тому у справі відсутні достатні урівноважуючі фактори, які б забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів як показання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також надійні процесуальні гарантії, що б компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту через неперевірені в апеляційному порядку докази, внаслідок чого була б забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Вказані показання потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_3 не можуть бути безспірними доказами вини ОСОБА_2 , оскільки ці особи є певною мірою заінтересованими у наслідках, які можуть настати для останнього у разі визнання його винним у вчиненні домашнього насильства. При цьому сам по собі факт сварки між подружжям, у тому числі і колишніми, не може свідчити про домашнє насильство.

Крім того, службовою особою органу, який є уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів, не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій доказів щодо завдання потерпілій ОСОБА_4 шкоди її психологічному здоров`ю, про що йдеться мова як у згаданому вище протоколі, так і у постанові судді суду першої інстанції.

Решту зібраних доказів необхідно вважати недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, оскільки вони є похідними і ґрунтуються виключно на показаннях ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно ст. 8 КУ, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України від 26.02.2019 № 1-р/2019.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), тому ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні саме цього правопорушення встановлено не було, тому постанову судді не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, що тягне за собою її скасування через неправильне застосування норми матеріального права, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ЯКИМЕНКО О. І. задовольнити.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 21.12.2021 відносно ОСОБА_2 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права, а провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає

Суддя В. Ю. Рунов