ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/10/22 Номер провадження 33/814/215/22Головуючий у 1-й інстанції Вітківський М. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., з участю: секретаря судового засідання Бродської В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Цією постановою, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 02.01.2022 року о 20 год. 40 хв. в м. Гребінка Лубенського району Полтавської області по вул. Магістральній, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ-2101» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, водій відмовився. Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі просить скасувати постанову Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2022 року, і закрити провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП (вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони).

Апелянт вважає, що оскаржувана постанова суду є необґрунтованою та незаконною.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що він випив пляшку пива, але його дітям стало раптово погано, почалась нудота і проблеми зі шлунком. У зв`язку з тим, що в його селі немає аптеки та аптечного пункту, він вирішив поїхати у м. Гребінку в аптеку, щоб купити ліки.

Коли запропонували працівники поліції пройти огляд на стан сп`яніння, він відмовився, адже, на його думку, був не п`яний, не знаючи при цьому, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність. Стверджує, що якщо б про це знав, то обов`язково б пройшов такий огляд. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 стверджує, що перебував в стані крайньої необхідності, піклуючись про здоров`я своїх дітей.

Судом апеляційної інстанції вживалися заходи щодо належного повідомлення особи, яка подала апеляційну скаргу. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вчинив дії по ухиленню від отримання повідомлення, а тому враховуючи його поведінку (зловживання процесуальними правами), суд апеляційної інстанції провів розгляд у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Європейським Судом з прав людини неодноразово було наголошено, що суди при оцінці доказів мають керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Яременко проти України» від 12.06.2008, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008).

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Відповідно до положень п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень п.2.9.а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а також за відмову від проходження до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану алкогольного сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.

Згідно з п.п.2-7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року, огляд на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції вірно дослідив докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема:

протокол про адміністративне правопорушення від 02.11.2022 року серії ДПР18 №160832;

направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в заклад медичної охорони, з якого вбачається, що ОСОБА_1 такий огляд не проходив; відеозапис фіксації правопорушення до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що вищенаведені докази є допустимими, достовірними, в сукупності є достатніми, щоб дійти висновку про те, що ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306, а саме: вимоги п.п.2.9а, 2.5 - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування від впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Із аналізу диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП можна дійти висновку, що для констатування наявності складу даного адміністративного правопорушення достатньо вираженої відмови або ухилення водія від проходження медичного огляду в установленому порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння. Така відмова є порушенням п. 2.5. Правил дорожнього руху, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що працівниками поліції було належним чином зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме даний факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №160832 від 02.01.2022 року та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Суд констатує, що протокол складено відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року.

Крім того, водій ОСОБА_1 не заперечує проти того, що ним було порушено зазначений пункт Правил дорожнього руху, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, де в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «порушив не навмисно»; відеозаписом, на якому чітко чути, як ОСОБА_1 відповідає на питання поліцейського «що вживали ?»: «пару бутилок це точно».

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що якби він знав про те, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, то обов`язково би пройшов. Однак, як вбачається із матеріалів справи, йому неодноразово поліцейським було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, проте він кожного разу ухилявся і пропонував поліцейському «все вирішити по-людськи», фактично відмовляючись від проходження огляду. Тому даний аргумент апелянт суд вимушений визнати неприйнятним.

Апелянт посилається також на стан крайньої необхідності при вчиненні цього адміністративного правопорушення, однак даний факт ніяким чином ним не підтверджується, адже навіть у розмові з поліцейським він міг би пояснити, що їде купувати ліки для своїх дітей, яким терміново необхідна така допомога. Натомість майже весь час спілкування із поліцейським ОСОБА_1 пропонував «все вирішити по-людськи».

Статтею 18 КУпАП визначено, що є дією, вчиненою в стані крайньої необхідності - тобто така дія, яка була єдиним вірним рішенням для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Так, в даному випадку, якщо дітям стало погано, потрібно було викликати швидку допомогу, а не наражати на небезпеку інших учасників дорожнього руху, громадян. Крім того, якщо дійсно була така обставина, то чому ОСОБА_1 одразу не повідомив працівника поліції, що його дітям потрібна була допомога.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року зазначив, що лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль за здійсненням правосуддя.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Враховуючи викладене, доходжу висновку, що судом першої інстанції прийнято законне і обґрунтоване рішення, підстав для його скасування не встановлено, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Гребінківського районного суду Полтавської області від 04.04.2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин