Номер провадження: 33/813/393/22
Номер справи місцевого суду: 495/9551/21
Головуючий у першій інстанції Савицький С.І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_1 директора Центру соціально психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород Дністровської районної державної адміністрації Пономаренко Т.В. на постанову Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року про закриття провадження відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-4 ч.1 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року провадження по справі № 495/9551/21 про вчинення ОСОБА_2 , адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-4 ч.1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, законний представник ОСОБА_1 директор Центру соціально психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород Дністровської районної державної адміністрації Пономаренко Т.В. подала апеляційну скаргу,у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року, скасувати цю постанову та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП та піддати її адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. в дохід держави.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 14.06.2022 року ані представник апелянта - законний представник ОСОБА_1 директор Центру соціально психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород Дністровської районної державної адміністрації Пономаренко Т.В. ані ОСОБА_2 до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 115, 116).

Від представника апелянта - Центру соціально психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород Дністровської районної державної адміністрації Васильєва П.О. надійшло клопотання, у якому представник просить розглянути вказану справу за відсутності уповноваженої особи Центру соціально психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород Дністровської районної державної адміністрації, як законного представника та відповідно потерпілої особи (а.с. 97).

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст.і 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи судом першої інстанції відносно ОСОБА_2 був здійснений за відсутності представника Центру соціально психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород Дністровської районної державної адміністрації, копію якої представником Центру було отримано лише 01.02.2022 року (а.с. 69).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що законний представник ОСОБА_1 директор Центру соціально психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород Дністровської районної державної адміністрації Пономаренко Т.В. була позбавлена можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.

Отже, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Так, у відповідності до ч.1 ст.1734 КУПАП складом інкримінованого адміністративного правопорушення є булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до сорока годин.

Відповідно до п.3-1 ст.1 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 року типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 15.11.2021 року серії ВАБ №908244 вбачається, що гр. ОСОБА_2 , під час перебування на своєму робочому місці по вул. Молодіжна 71 в м. Білгород-Дністровський на протязі вересня-жовтня місяця 2021 року словесно ображала м/л ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинила психологічне насильство внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю малолітнього.

У вказаному протоколі також зазначено, що свідки та поняті не залучалися.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду про те, що у вказаному протоколі уповноваженою особою не зазначене, чи відбувались інкриміновані ОСОБА_2 дії під час освітнього процесу. Якщо такі дії відбувались під час освітнього процесу, вихователька ОСОБА_2 , яка не є учасником освітнього процесу, не може бути суб`єктом даного правопорушення.

Судом також встановлено, що у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення від 15.11.2021 року серії ВАБ №908244, у графі : «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_2 зазначила, що з протоколом ознайомлена та не згодна, так як не вчиняла ніяких протиправних дій відносно дітей Центру.

Матеріалами справи також встановлено, що не погоджуючись із складеним відносно ОСОБА_2 протоколом про адміністративне правопорушення, останньою було подано до суду клопотання в порядку ст.ст. 268, 247 КУпАП, у якому вона просила закрити провадження у даній справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та просила долучити до матеріалів справи диск з відеозаписом її бесід із своїми вихованцями, а саме: з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_7 (а.с. 55-59).

З аналізу дослідженого під час судового розгляду судом першої інстанції та перевіреного апеляційним судом доказу, а саме відеозапису бесід із своїми вихованцями, наданого ОСОБА_2 вбачається, що вони ( ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 ) одностайно пояснили, що ОСОБА_2 не вчиняла ніяких дій з приводу заподіяння психологічного та психічного насильства вихованцям закладу, зокрема відносно ОСОБА_1 . Більш того, вказані особи пояснили, що надавати пояснення стосовно неправомірних дій ОСОБА_2 їх примушували методист закладу ОСОБА_10 , психолог закладу. Так, методист ОСОБА_10 збирала дітей по одному й сказала їм, що це тести і під диктовку вони писали заяви що ОСОБА_2 била ОСОБА_11 по голові граблями та обзиваю дітей. А ОСОБА_12 на відео признався, що методист сказала, що "уберем вихователя". Також на відео ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 розповідають, що писали під диктовку й казали ОСОБА_14 , що такого не було, але та відповіла, що це просто тести, ОСОБА_15 вона наказала дату поставити 20.10, а писали 21.10. ОСОБА_16 сказав, що коли йому диктувала це ОСОБА_10 , в цей час подзвонила директорка закладу. На запитання, навіщо вони писали цю брехню, діти відповіли, що боялися, що їх покарають ізолятором і що вони лякаються, що психолог буде їх бити за непокірність та відмову. Також на відео діти розповідають, як психолог та директор їх били в ізоляторі закладу.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06.12.98 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що провадження в даній справі підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, тому що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП, за якою це правопорушення кваліфікується як булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Слід зазначити, що фактично всі доводи апеляційної скарги законного представника ОСОБА_1 директора Центру соціально психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород Дністровської районної державної адміністрації Пономаренко Т.В. зводяться до того, що суд першої інстанції підійшов формально до розгляду вказаної справи та дійшов до висновків про невинуватість ОСОБА_2 , оскільки безпосередньо не провівши судове засідання та не фіксувавши його технічними засобами, не дослідив наявні, на думку апелянта, у матеріалах справи докази, зокрема:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №908244 від 15.11.2021 року;

- Лист Служби у справах дітей Білгород Дністровської районної державної адміністрації від 04.11.2021 року №01-19/424;

- заяву ОСОБА_17 на ім`я начальника Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Чукань О.В.;

- Акт комісії з проведення службового розслідування від 01.11.2021 року; протокол психолічної роботи, проведеної з вихованцями групи «Вікторія» Центру соціально психологічної реабілітації дітей в рамках службового розслідування щодо вихователя ОСОБА_2 з 25.10.2021 року по 01.11.2021 року;

- Наказ Центру соціально психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород Дністровської районної державної адміністрації від 25.10.2021 року №80-аг «Про проведення службового розслідування у зв`язку із виявленням факту протиправних дій по відношенню до вихованців Центру;

- пояснення потерпілого ОСОБА_1 та пояснення свідків.

Разом з тим, вказані доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Так, нормами Кодексу України про Адміністративні Правопорушення (далі КУпАП) не передбачено здійснення фіксування судового процесу. Фіксація судового провадження передбачена положеннями кримінального процесуального кодексу, цивільного процесуального кодексу та кодексом адміністративного судочинства України.

При цьому судом враховується, що також не передбачено обов`язку здійснювати фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні (ст. 107 КПК, ст. 247 ЦПК, ст. 229 КАС).

Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання суду першої інстанції учасники провадження - не з`явилися, тому у відповідності до вищевказаних норм права, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку із чим безпідставними є доводи апеляційної скарги в цій частині.

Твердження апелянта щодо не дослідження судом наявних у матеріалах справи доказів, які на думку апелянта підтверджують вину ОСОБА_2 також є безпідставними, з огляду на те, що як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, судом у відповідності до статей 251 та 252 КУпАП надана відповідна оцінка кожному наявному у матеріалах справи доказу, з відповідним обґрунтуванням.

Згідно з приписами ст.251 КУпАП доказами у справах про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Документи які було долучено до матеріалів адміністративної справи, суд вважає не належними та не допустимими доказами, оскільки під час їх дослідження судом не було встановлено факту вчинення певного діяння ОСОБА_2 та наявність в діянні останньої, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин щодо відсутності в діях ОСОБА_2 ознак правопорушення, передбаченого 173-4 ч.1 КУпАП, тому провадження по справі закрив у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що важливими елементами складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, є саме вчинення насильства у будь-якій формі його прояву та наслідок його застосування, який виражається у заподіянні шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, або можливого його заподіяння яке могло настати та не настало незалежно від волі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 15.11.2021 року є лише посилання на можливість заподіянні шкоди психологічному здоров`ю потерпілому, хоча даний вид шкоди не передбачений диспозицією ст. 173-4 КУпАП. Крім того не зазначено можливих форм заявленої шкоди.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити законному представнику ОСОБА_1 директору Центру соціально психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород Дністровської районної державної адміністрації Пономаренко Т.В. строк на апеляційне оскарження постанови Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року.

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_1 директора Центру соціально психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Білгород Дністровської районної державної адміністрації Пономаренко Т.В. залишити без задоволення.

Постанову Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року про закриття провадження відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-4 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду: Т.В. Цюра