Справа № 692/314/22
Провадження № 3/692/264/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року смт. Драбів

Суддя Драбівського районного суду Черкаської області Левченко Л.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 043333 від 19.03.2022р., в смт. Срібне, по вул. Садова, ОСОБА_1 19.03.2022р. о 19:40 год. керував автомобілем Audi A-6, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчать покази газоаналізатора «Драгер 6820», чек № 196 від 19.03.2022р. Проводилась відеофіксація на службову бодікамеру, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні 30.05.2022р. представник ОСОБА_1 - адвокат Андріяш Р.П. пояснив, що його клієнт інкримінованого порушення не вчиняв, викладені у протоколі факти не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 за обставин вказаних у адміністративному протоколі автомобілем не керував, про що захисником відібрано пояснення у осіб, які були разом ОСОБА_1 у той час. Клопотав про витребування з Прилуцького РВП матеріалів відеофіксації скоєного правопорушення та виклик вказаних у протоколі свідків.

У судове засідання 13.06.2022р. вказані у протоколі свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не прибули, про дату час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Прилуцьким РВП ГУНП в Чернігівській області на запит суду матеріалів відео фіксації не надано.

У судовому засіданні захисник Андріяш Р.П. попередню правову позицію підтримав, клопотав про закриття справи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Суддя, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника , приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП наявність адміністративного правопорушення і винність у його вчинені особи та інші обставини, що мають істотне значення для правильності вирішення справи про адміністративні правопорушення, підлягають доказуванню передбаченими законом способами, оцінка відповідних доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності та законі. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа у його вчинені та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, що передбачено ст. 7 КУпАП.

У КУпАП визначено форму та передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановлюється в конкретній справі. У вищевказаних процесуальних документах, зокрема, необхідно викласти всі обставини вчинення правопорушення, встановлені на підставі сукупності досліджених доказів, і обґрунтувати наявність складу правопорушення та його кваліфікацію.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення.

Згідно сформованої в протоколі серії ОБ № 043333 від 19.03.2022р, гр. ОСОБА_1 керував автомобілем у стані сп`яніння.

На підтвердження вини гр. ОСОБА_1 до матеріалів справи додані:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 043333 від 19.03.2022р, згідно якого в смт. Срібне по вул. Садова, ОСОБА_1 19.03.2022р. о 19:40 год. керував автомобілем Audi A-6, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчать покази газоаналізатора «Драгер 6820», чек № 196 від 19.03.2022р., проводилась відео фіксація на службову бодікамеру, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Протокол у графі відомостей про свідків чи потерпілих містить записи про ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . У розділі «До протоколу додаються» вказано: чек № 196 від 19.03.2022р, рапорт, акт огляду на стан сп?яніння. Протокол містить відмітку про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень;

- результати тестування на алкоголь до протоколу ОБ № 043333 в смт. Срібне, по вул. Миру, 48, за допомогою приладу Drager Alcotest 6820, згідно якого ОСОБА_1 станом на 20:57 год. 19.03.2022р. має 1.55%0.

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою газоаналізатора «Драгер» 6820 ОСОБА_1 , проба позитивна, 1.55%0, свідками огляду вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

- копія акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, складеного 19.03.2022р. о 21:43 год. про огляд та затримання транспортного засобу Audi A-6, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .

- рапорт ДОП СП ВП №1 прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області А. Степаненко, згідно якого 19.03.2022р. працівники поліції здійснювали патрулювання на службовому автомобілі та о 19:40 год. виявили автомобіль Audi A-6, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по вул. Садова в смт. Срібне після початку комендантської години. Було здійснено спробу зупинки автомобіля шляхом ввімкнення проблискових маячків на службовому автомобілі, проте автомобіль Audi на вимогу працівників поліції не зупинився та намагався втекти. Було встановлено, що даний автомобіль належить ОСОБА_1 , який при спілкуванні підтвердив факт керування автомобілем, візуального мав ознаки алкогольного сп`яніння та був запрошений до приміщення Прилуцького РВП для визначення ступеня сп`яніння. Таким чином ОСОБА_1 було доставлено до відділення поліції для складення адміністративного матеріалу за ст. 130 КУпАП.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який по своїй суті є актом обвинувачення, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Згідно з п.п. 6, 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 листопада 2015 року № 1376, усі реквізити протоколу про адміністративне правопорушення заповнюються чорнилом чорного або синього кольору, розбірливим почерком, державною мовою. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Суд зазначає, що доданий до матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 043333 від 19.03.2022р. містить розбіжності з його копією, наданою стороною захисту ОСОБА_1 , щодо запису в графі про свідків чи потерпілих, оскільки в наданій копії такі записи відсутні.

Відповідно до п. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.ч. 2,3,6 ст. 266 КУпАП Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно п. 1 спільного наказу МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Пунктом № 6 розділу І Інструкції встановлено, що огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п. 7 розділу І вказаної вище Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

П. 6 розділу ІІ вказаної Інструкції передбачено, що огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським у присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу.

Аналізуючи вказані нормативні акти суддя приходить до висновку, що поліцейський, помітивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, мав запропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою відповідного технічного пристрою, а в разі незгоди водія із проведенням такого огляду чи не згоди із результатами такого огляду запропонувати йому доставити його до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння.

Наявними в матеріалах справи доказами не доведено того, що працівниками поліції зафіксовано факт керування транспортним засобом - автомобілем ОСОБА_1 , а також того, що на місці «зупинки», а саме по вул. Садова у смт. Срібне, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти тест на визначення алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився. Натомість наявні матеріали свідчать про проходження такого огляду ОСОБА_1 по вул. Миру, 48 у смт. Срібне, тобто у місці відмінному від місця зупинки, проте не у медичному закладі.

Порядок застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису визначено Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом МВС України № 1026 від 18 грудня 2018 року.

Згідно п.5 розділу ІІ Інструкції включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Суд зазначає, що матеріали справи містять відомості, що працівником поліції під час подій, описаних у протоколі серія ОБ № 043333 від 19.03.2022р. було здійснено відеофіксацію, однак такі матеріали у справі відсутні, на запит суду органом поліції надані не були.

Протокол серії ОБ № 043333 від 19.03.2022р. містить відомості про свідків чи потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

З огляду на чинне законодавство цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах.

Таким чином, обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Проте письмові пояснення осіб, вказаних свідками чи потерпілими до матеріалів справи не долучено, вказані особи, будучи належним чином повідомленими, до суду для надання особистих пояснень щодо відомих обставин справи не прибули.

Натомість, стороною захисту було відібрано письмові пояснення свідка ОСОБА_5 про те, що за кермом автомобіля, належного ОСОБА_1 , 19.03.2022р. близько 19 год. перебував саме він, а не ОСОБА_1 . Їх затримали та доставили до райвідділку поліції, де внаслідок тиску, ОСОБА_5 вимушений був оговорити ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України "Європейський суд вказав, що: «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.»

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суддя приходить до переконання, що достатніх, допустимих та безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП при обставинах, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 043333 від 19.03.2022р., яким визначено межі даного судового розгляду, суду не надано, його винуватість у вчиненні вказаного правопорушення поза розумним сумнівом не доведена, оскільки не доведено сам факт керування ним автомобілем, тому склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в його діях відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись вищевикладеним та п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284, 285 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 1 за ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана скарга до Черкаського апеляційного суду через Драбівський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Л.О. Левченко