Справа № 462/1969/21
Провадження № 23-з/811/2/22 Доповідач в 2-й інстанції: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., у місті Львові, перевіривши заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 17 червня 2021 року,

в с т а н о в и в :

постановою Залізничного районного суду м. Львова від 07 травня 2021 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 червня 2021 року поновлено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Залізничного районного суду м. Львова від 07 травня 2021 року. Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 07 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, залишено без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - без задоволення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 02 липня 2021 року заяву особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про винесення додаткової постанови - задоволено. Постановлено додаткову постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124, ст. 122-4 КУпАП щодо ОСОБА_1 . Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору в дохід держави у розмірі 454 гривні 00 копійок.

19.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 17 червня 2021 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Вивчивши доводи ОСОБА_1 , викладені в заяві, апеляційний суд приходить до переконання, що у прийнятті такої заяви слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, зокрема у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення, у тому числі за нововиявленими обставинами, чинним законодавством не передбачено.

Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ апеляційний суд не наділений.

Статтею 459 КПК України, на яку посилається заявник у своїй заяві, передбачено перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами, але це стосується лише вироків та ухвал, які ухвалені або постановлені у кримінальних провадженнях, натомість чинна норма КПК України не розповсюджується на судові рішення, ухвалені в порядку КУпАП.

Окрім цього, з рішення Європейського суду з прав людини «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року вбачається, що лише ті адміністративні правопорушення, санкція яких передбачає стягнення у вигляді позбавлення волі (зокрема, адміністративний арешт), вважаються по суті, кримінальним, а тому таким, що вимагає забезпечення всіх гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України» від 08.04.2010 року, «Корнєв і Карпенко проти України» від 21.10.2010 року, «Лучанінов проти України» від 09.06.2011 року, «Зайцев проти Латвії» заява № 65022/01, пп.55 та 56, ECHR 2007-ІХ). Питанням визначення критеріїв, згідно з якими правопорушення можна вважати незначним, присвячена пояснювальна записка до Протоколу № 7 ЄСПЛ (ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 року), в якій зазначено, що при вирішенні питання про визнання правопорушення незначним важливим критерієм є те, чи карається воно позбавленням волі чи ні ( п.21 Пояснювальної доповіді до Протоколу № 7 до Конвенції).

Оскільки, санкції ст.ст. 124, 122-4 КУпАП не передбачають адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, тобто фактичного позбавлення волі, то таке адміністративне правопорушення не може вважатись по суті кримінальним, у розумінні ст.2 Протоколу № 7 ЄСПЛ.

З огляду на наведене, на переконання апеляційного суду, застосування аналогії права в даному випадку є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (№ 3236/03) у справі «Пономарьов проти України», жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

З урахуванням викладеного, на переконання апеляційного суду, постанова Львівського апеляційного суду від 17 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 не може бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами судом апеляційної інстанції, а тому заява ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 17 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 17 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами невідкладно повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк