ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/33/22 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 3 (три) доби. ОСОБА_1 направлено для проходження програми для кривдника, що проводиться у приміщенні Українського дому «Перемога» в м. Тернополі, бульвар Тараса Шевченка, 27, що четверга із 12 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., що п`ятниці з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., на строк один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно постанови, 08 листопада 2021 року близько 16.30 год. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії економічного характеру, що полягали у перешкоджанні користування автомобілем Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, згідно якої провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом. Стверджує, що рапорт працівника поліції не може слугувати беззаперечним та належним доказом. Звертає увагу суду на те, що в основу оскаржуваної постанови судом першої інстанції покладено пояснення ОСОБА_2 та не надано оцінки його показанням щодо обставин справи. ОСОБА_1 вказує на те, що місцевим судом не конкретизовано, в чому саме полягає психологічне насильство вчинене ним щодо дружини. Зазначає, що місцевий суд призначивши найбільш суворий вид адміністративного стягнення, передбачений ч.1 ст.173-2 КУпАП, належним чином не обґрунтував прийняте рішення.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та скасувати оскаржувану постанову, пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечила проти доводів апеляційної скарги і пояснила, що на даний час вони продали автомобіль і розділили кошти, але продовжують спілкуватися з приводу виховання спільної дитини і ОСОБА_1 продовжує вчиняти відносно неї психологічне насильство, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Що стосується клопотання апелянта щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року, суддя приходить до висновку, що його слід поновити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 участі в судовому засіданні не брав, копію постанови ним отримано 07 грудня 2021 року, а апеляційна скарга подана 10 грудня 2021 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений з поважних причин.

Щодо доводів апеляційної скарги в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, а висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Так, судом правильно враховані дані які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №477959 від 08 листопада 2021 року; витязі із ІПНП щодо рапорту іспектора-чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Гутмана Є.П. від 08 листопада 2021 року; письмовій заяві ОСОБА_2 від 08 листопада 2021 року; письмових поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 08 листопада 2021 року.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути достатнім, а рапорт працівника поліції не є належним доказом, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки згідно оскарженої постанови при вирішенні справи суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші додані до нього докази.

Щодо твердження ОСОБА_1 про неврахування судом першої інстанції його пояснень, то вони є надуманими, так як згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2021 року суд першої інстанції взяв до уваги пояснення як особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності, так і пояснення потерпілої.

Доводи ОСОБА_1 про те, що місцевим судом не конкретизовано, в чому саме полягає психологічне насильство вчинене ним щодо дружини суд апеляційної інстанції оцінює критично, так як вбачається із матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №477959 від 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 , 08 листопада 2021 року близько 16.30 год., перебуваючи по АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії економічного характеру, а не психологічного, що полягали у перешкоджанні користування автомобілем Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що вказані дії економічного характеру могли призвести до завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Так, в ході апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що була тривалий час позбавлена можливості користуватися належним їй автомобілем, який є їх спільною власністю. При цьому на її утриманні залишалась їх спільна дитина, з якою вона внаслідок свавільних умисних дій ОСОБА_1 була змушена користуватися громадським транспортом, що викликало значні незручності і негативні емоції. На даний час автомобіль вони продали і кошти розділили за згодою між собою.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд призначивши найбільш суворий вид адміністративного стягнення, передбачений ч.1 ст.173-2 КУпАП, належним чином не обґрунтував прийняте рішення суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно статті 23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Санкція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Згідно ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Встановлено, що при визначенні виду стягнення суд першої інстанції не в повній мірі врахував наведені вимоги закону і не мотивував застосування найбільш суворого виду стягнення адміністративного арешту на строк 3 (три) доби, хоча у справі відсутні обставини, що обтяжують відповідальність.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту, за наявності в санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП альтернативних більш м`яких видів стягнення у виді штрафу та громадських робіт, суддя місцевого суду в постанові не зазначив виняткових випадків, які стали підставою для застосування до нього адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту.

У матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності. Обставин, які обтяжують відповідальність по справі не встановлено.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає доцільним змінити оскаржувану постанову в частині накладеного адміністративного стягнення та призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення, у вигляді штрафу у межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги в ній не оскаржується направлення ОСОБА_1 на проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство, передбаченої ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а тому підстав для зміни постанови в цій частині відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року - змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Вважати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням на нього стягнення у виді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн.

В решті постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя