КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/1251/2022
Головуючий в суді І інстанції - Бойко О.В.
Доповідач - Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Немировської О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який народився: ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , працює водієм, за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Шалара Іона Васильовича на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року,

встановив:

постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 , о 15.30 26.11.2021, керуючи автомобілем марки «MERCEDES», державний номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Голосіївському, 26 у м. Києві, здійснював провадження господарської діяльності без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання, а саме: надавав послуги з перевезення пасажирів на комерційній основі за маршрутом Сокиряни-Київ, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, захисник ОСОБА_1 - Шалар І.В. подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у яких він просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, скасувати постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 вчинив дане правопорушення, протокол та рапорт поліцейського не є належними доказами, оскільки не підтверджують вину ОСОБА_1 , містять неправдиву інформацію про вчинення ним адміністративного правопорушення. Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а просто стояв поруч, відсутні докази на підтвердження відсутності дозвільних документів на здійснення господарської діяльності, не надано доказів систематичності дій ОСОБА_1 та наявність мети - отримання прибутку, у протоколі не вказано, що саме ОСОБА_1 керував автобусом. Також апелянт зазначає, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та має ліцензію на здійснення пасажирських перевезень.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був присутній під час ухвалення оскаржуваного рішення. За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити його захиснику строк на апеляційне оскарження постанови судді першої інстанції.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу серії ГП №530501 від 26.11.2021 ОСОБА_1 , о 15.30 по пр. Голосіївському, 26 у м. Києві, керував автобусом марки «MERCEDES», державний номерний знак НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом Сокиряни-Київ, без документів дозвільного характеру на регулярні пасажирські перевезення, чим порушив вимоги ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

В ч. 1 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» закріплено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. В цій статті визначається які саме документи мають надавати перевізники або водії в разі здійснення регулярних або нерегулярних пасажирських перевезень.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, прав і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. До основних засад правосуддя відноситься змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності ззаконом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно положень ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, доводи апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 ліцензії на здійснення пасажирських перевезень, є необґрунтованими, оскільки саме на нього покладено обов`язок надання таких документів.

Також є взаємовиключними посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не здійснював перевезення, а просто стояв біля автобуса та одночасно на факт реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця, що здійснює вид діяльності: 49.31 - пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний) та 49.39 - інший пасажирський наземний транспорт. Наявність ліцензії на здійснення таких перевезень ОСОБА_1 не доведена, а надана в матеріали справи світлокопія аркуша містить лише дані про ймовірне подання ОСОБА_1 заяви на отримання ліцензії на внутрішні перевезення пасажирів автобусами від 31.12.2020.

В даному випадку, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, оскільки він здійснював пасажирські перевезення без документів дозвільного характеру, що передбачено в ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Також є безпідставним посилання апелянта на порушення місцевим судом правил щодо підсудності зазначеної справи, оскільки відповідно до положень ст. 276 КУпАП така справа має розглядатись за місцем вчинення правопорушення.

При розгляді даної справи суддя районного суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Висновок судді місцевого суду відповідає фактичним обставинам справи, та не спростовується доводами апеляційної скарги. За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

постановив:

поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Шалару Іону Васильовичу строк на оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Шалара Іона Васильовича залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Немировська О.В.