Справа 350/320/22
Номер провадження 3/350/137/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2022 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., з участю секретаря судового засідання Юречко Т.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення -

у с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №031562, 15.03.2022 о 12 год. 45 хв. у с.Спас по вул.С.Стрільців, ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи у нетверезому стані. Огляд проводився по місцю зупинки за допомогою «Drager Alcotest 6810», тест №7032, проба позитивна 2,44 проміле, чим порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху (далі за текстом - ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 15.03.2022 їхав додому на належному йому транспортному засобі «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував його товариш. Приблизно о 11 год. його товариш не впорався із керуванням і ледь не з`їхав у кювет, та перелякавшись, пішов додому, залишивши його автомобіль біля дороги. Він деякий час знаходився неподалік автомобіля, і разом із своїми товаришами обідав та вживав алкогольні напої. Через деякий час до його автомобіля підійшов працівник поліції із двома чоловіками у військовій формі. На запитання поліцейського, він пояснив, що припаркований транспортний засіб належить йому. Через те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, поліцейський викликав інших працівників поліції, а сам пішов геть. Він продовжив спілкування із своїми товаришами неподалік автомобіля, і в цей час під`їхав екіпаж патрульної поліції. Він пояснив поліцейським, що транспортний засіб належить йому, після чого, вони запропонували йому продути прилад «Драгер», оскільки у нього були ознаки сп`яніння, проти чого він не заперечив. Разом з тим, наголошував патрульним, що транспортним засобом у той день не керував, хоча їхав у ньому, а тому просив не притягати його до відповідальності, оскільки він не винен. Окрім цього, ОСОБА_1 ствердив, що про складений протокол він дізнався із судової повістки, тобто у його присутності такий протокол не складався і його копію йому вручено не було.

Допитаний у судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_2 суду пояснив, що 15.03.2022 він прибув у с.Спас по вул.Січових Стрільців на місце стоянки транспортного засобу «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 у зв`язку із усним повідомленням про те, що водій зазначеного транспортного засобу перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Разом із ним приїхали два працівники територіальної оборони - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були свідками фактично тих же подій та обставин про які він пояснює. Виявивши поруч зазначеного автомобіля ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, він викликав наряд патрульної поліції, які змогли б забезпечити проведення огляду особи на стан сп`яніння, після чого він відправився на блок-пост, що заходиться у с.Спас. При цьому додав, що факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом він не бачив, так як приїхав на місце виклику, коли автомобіль був припаркований біля дороги. Достовірно не може сказати, але не виключено, що в автомобілі ОСОБА_5 разом з іншими особами розпивав спиртні напої.

Допитаний у якості свідка поліцейський ОСОБА_6 , який склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, у судовому засіданні дав такі показання: 25.02.2021 він отримав службове повідомлення про необхідність проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим разом із напарником виїхали у с.Спас. Прибувши на місце події, виявили транспортний засіб «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , та який на той час знаходився поруч із автомобілем. ОСОБА_1 заперечував факт керування ним транспортним засобом, однак зважаючи на те, що поруч були особи, які стверджували, що автомобілем керував саме він, вони повинні були провести його огляд на стан сп`яніння, який виявився позитивний, на підставі чого вони склали протокол про адміністративне правопорушення. Чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом і коли саме, сказати не може, оскільки працівники поліції його не зупиняли. Було встановлено зі слів присутніх осіб, що автомобіль рухався приблизно о 12 год. 45 хв. Пояснення в осіб, які бачили факт керування ОСОБА_1 відібрано не було, і хто ці особи зараз важко встановити.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, свідків, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення, які полягають у :

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП, є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Як ствердив у вищезазначених поясненнях у судовому засіданні ОСОБА_1 , 15.03.2022 він транспортним засобом не керував.

Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП в тому числі, передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, що в даному випадку інкримінується особі, стосовної якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 виконуючи функції водія, тобто на момент керування транспортним засобом знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Даючи правову оцінку вищенаведеному твердженню особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст.266 КУпАП, положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі за текстом - Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі за текстом - Порядок).

Відповідно до ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, чинне законодавство України чітко регламентує порядок огляду водія для визначення стану сп`яніння, дотримання визначеної процедури та порядку якого є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, працівник поліції повинен запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. У разі незгоди водія або із результатами огляду або на проведення зазначеного огляду поліцейським, такий огляд повинен бути проведений в закладі охорони здоров`я.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду, окрім іншого, було надано протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1), акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі за текстом Акт огляду) (а.с.2), роздруківкою тесту на алкоголь, зробленої за допомогою технічного пристрою "Drager Mobile Printer" (а.с.3), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі за текстом Направлення на огляд водія транспортного засобу) (а.с.4), багатофункціональний цифровий відеодиск, який поміщено у паперовий дисковий конверт (а.с.7) та рапорт працівника поліції (а.с.6).

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №031562, складеному відносно ОСОБА_1 , який за своєю суттю є основоположним документом, на підставі якого особу можна притягнути до адміністративної відповідальності, зазначено відомості про посадову особу, яка склала даний протокол та особу, відносно якої він складений, суть адміністративного правопорушення та стаття, якою воно регламентоване. Зокрема зазначено, що 15.03.2022 о 12 год. 45 хв. у с.Спас по вул.С.Стрільців, ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи у нетверезому стані.

З акту огляду вбачається, що результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння є позитивний 2,44 проміле.

З направлення на огляд водія транспортного засобу вбачається, що ОСОБА_1 було доставлено в КНП Рожнятівська РСР для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З роздруківки тесту на алкоголь № 7031, з якої вбачається, що у ОСОБА_1 виявлено 2,44 проміле алкоголю.

Свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/11949, яке чинне до 21.12.2022, підтверджує, що газоаналізатор «Alcotest 6810» відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 (а.с. 5).

Попри те, що вищезазначені письмові докази, які долучені до матеріалів справи на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , свідчать про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, однак такі докази не підтверджують факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом.

При цьому, доведення такого факту є необхідним, оскільки керування особою транспортним засобам в стані алкогольного сп`яніння є одним із обов`язкових складів об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Підтвердженням можливого факту керуванням ОСОБА_1 у даному випадку можуть бути показання свідків та відеозаписи, які долучені до матеріалів справи.

Отже, оскільки відеофіксація, відповідно до ст.251 КУпАП є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом досліджено відеозаписи з нагрудних відеокамер працівників патрульної поліції, які містяться на відеодисках.

Так, з переглянутих в судовому засіданні відеозаписів не вдається можливим встановити чи керував ОСОБА_1 15.03.2022 о 12 год. 45 хв. у с.Спас по вул.С.Стрільців, ОСОБА_1 транспортним засобом «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки працівники поліції прибули на місце проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, у зв`язку із службовим викликом, тобто фактично не зупиняли ОСОБА_1 та не могли зафіксувати зазначений факт.

Разом з цим, статтею 266 КУпАП передбачено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

З протоколу про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 вбачається, що свідками подій та обставин, про як зазначено у протоколі були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Однак суд не викликав у судове засідання вищезазначених свідків, оскільки працівник поліції ОСОБА_2 , будучи повідомлений про кримінальну відповідальність, ствердив у своїх поясненнях, наданих безпосередньо у судовому засіданні, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , були свідками фактично тих же подій та обставин про які він пояснив, тобто не бачили факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та не зможуть дати будь-яких інших правдивих пояснень, ані ж ті, про які зазначив він.

З огляду на вищезазначене, у судовому засіданні у якості свідка був також допитаний поліцейський ОСОБА_6 , який склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, який пояснив, що він не бачив факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки прибув на місце події у зв`язку із службовим повідомлення про необхідність проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які відомості, на підставі яких суд міг би прийти до висновку про можливість виклику у судове засідання осіб, про яких зазначив поліцейський ОСОБА_6 для їх безпосереднього допиту, як свідків у судовому засіданні.

Разом з цим, поліцейський Терешків Т.Є. ствердив, що 15.03.2022 ОСОБА_1 заперечував факт керування ним транспортним засобом.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 безпосередньо у судовому засіданні ствердив, що 15.03.2022 транспортним засобом не керував, при цьому будь-якими доказами, які додані до матеріалів справи його доводи не спростовуються, а також те, що працівник поліції підтвердив, що ОСОБА_1 в ході їхнього спілкування у вказаний день заперечував факт керування ним транспортним засобом, суд, з огляду на положення п. 1.10 ПДР та диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, приходить до переконання, що ОСОБА_1 в даній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки матеріали даної справи не містять відомостей, які б підтверджували, поза розумним сумнівом, факт керування ним транспортним засобом. Таким чином, відсутній один з елементів об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, пробаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме факт керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

До матеріалів справи долучена роздруківка результатів тестування №7031, зроблена за допомогою "Drager Mobile Printer". Судом встановлено, що ОСОБА_1 в розумінні ст.266 КУпАП транспортним засобом не керував. При цьому позитивний результат проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння за відсутності наявності інших елементів складе адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за відповідною частиною вказаної статті. У зв`язку із зазначеним, роздруківку результатів тестування №7031 суд визнає неналежним та недопустимим доказом, який не доводить винуватість особи, відносної якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Рапорт працівника поліції, який доданий до матеріалів справи про адміністративне правопорушення за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника відділення поліції №2 (сел.Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій. Враховуючи, що дані рапорту прямо не підтверджують винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, а також не узгоджуються з іншими належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, суд вважає такий рапорт неналежним та недопустимим доказом винуватості останнього.

Окрім цього, ОСОБА_1 у судовому засіданні ствердив, що про складений протокол він дізнався із судової повістки, тобто у його присутності такий протокол не складався і його копію йому вручено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно пунктів 4, 5 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 (далі за текстом - Інструкція), у разі вчинення адміністративного правопорушення особами, які досягли віку, з якого настає адміністративна відповідальність, уповноважені на те посадові особи органів поліції складають протокол про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, що виготовлений друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію та номер.

За змістом чинного законодавства України вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення є основоположним офіційним документом, при відсутності якого, особу не може бути притягнено до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.8 розділу ІІ Інструкції, протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , зазначено про його ознайомлення із правами та обов`язками, а також повідомлено про місце і розгляд справи, однак нижче зазначено, що від підпису про ознайомлення із зазначеним він відмовився. Також зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень та від підписання складеного протоколу, зокрема за ознайомленням із змістом цього протоколу, про отримання копії протоколу, та про правильність внесених про нього даних.

Згідно з ч.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п.2 ч.1 розділу VII вищезазначеної Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняється примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

З досліджених в судовому засіданні відеозаписі вбачається, що відеофіксація зазначених в протоколі обставин, здійснювалась безперервно, проте була зупинена до закінчення проведення процедури огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння та до того як було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали.

Відповідно, аргументи ОСОБА_1 про те, що протокол у присутності останнього не складався та йому не вручили відповідну копію складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, з огляду на принцип презумпції невинуватості, не знаходять свого спростування, оскільки на переглянутих відеозаписах такі факти не зафіксовані.

Наявність у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про те, що ОСОБА_1 з власної волі відмовився від вищезазначеного, не можуть братись судом до уваги, оскільки відсутність зафіксованих зазначених фактів на відеозаписах, зважаючи на недотримання працівниками поліції вимог здійснення відеофіксації, ставлять під сумнів достовірність зазначених відомостей про його відмову.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вищезазначені доводи ОСОБА_1 не спростовуються належними та допустимими доказами наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про недотримання працівниками поліції ч.2 ст.254, ч.1 ст.256 КУпАП, а також п. 8 розділу ІІ Інструкції.

Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівниками поліції вимог чинного законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому правопорушенні.

Без належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення неможливо здійснити повний та всебічний розгляд справи про адміністративне правопорушення і прийняти законне рішення.

Іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення не підтверджується в повній мірі існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно події, часу, місця, способу та інших обставин вчинення інкримінованому ОСОБА_1 протиправного діяння, що ставиться йому у провину складеним відносно нього протоколом, оскільки саме протокол є основоположним документом, на підставі якого, особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол був складений з істотним порушенням вищезазначених норм чинного законодавства України, тому суд визнає протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №031562 від 15.03.2022 неналежним та недопустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом, приходить до переконання у недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

За змістом ст.251КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п. 1 ст.247 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд.

Суддя: