Справа № 944/7006/21 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П.
Провадження № 33/811/344/22 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Леонтьєва Олега Валентиновича, потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої Гордона Ігоря Михайловича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2022 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 454 грн судового збору.

Згідно з постановою судді, 14 листопада 2021 року о 17 год 15 хв ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив психологічне насильство, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю його тещі ОСОБА_3 та колишній дружині ОСОБА_2 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою в їх сторону, погрожував фізичною розправою, тобто своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, безпідставною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Апелянт зазначає, що він 14 листопада 2021 року прибув по місцю проживання своєї дитини у визначений Службою у справах дітей час для участі у вихованні дитини. Проте, всупереч рішенню компетентного органу влади, колишня його дружина ОСОБА_2 стала ухилятися від виконання свого обов`язку та не давала батькові зустрітися з дитиною. Після чого апелянт, діючи у відповідності до вимог закону повідомив орган поліції про порушення його прав як батька, та дитини у спілкування з ним та в подальшому діяв за вказівками та під контролем представника поліції. Натомість заявниця ОСОБА_2 та її мати діяли незаконно та намагалися провокувати конфлікт.

Вказує про те, що невідповідність доказів, зазначених у протоколі фактичним обставинам їх отримання свідчить про їх неналежність та недопустимість, одержання їх в незаконний спосіб після складання протоколу.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Леонтьєва О.В., які підтримали апеляційну скаргу, думку потерпілої ОСОБА_2 та її представника - адвоката Гордона І.М. про залишення постанови суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, окрім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення, який відповідно до вимог ст. 251 КУпАП є джерелом доказів у справі.

Згідно ст. 278 КУпАП при підготовці до розгляду справи суддя повинен перевірити правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Ст. 256 КУпАП встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, у протоколі зазначаються: дата та місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків та потерпілих, якщо вони є та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Аналізуючи протокол про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та зміст постанови місцевого суду, апеляційний суд приходить до висновку, що як начальником СЮП ВП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції Мацелюх Р., так і суддею під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції, вищезазначені вимоги закону дотримані не були, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У протоколі серії ВАБ №587879 від 19 листопада 2021 року про адміністративне правопорушення зазначено, що 14.11.2021 о 12.15 год. ОСОБА_1 , за адресою за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї тещі ОСОБА_3 та колишньої дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї, яке проявилося в образах, погрозах фізичною розправою та у тому, що без дозволу дружини ОСОБА_2 забрав 2-річну доньку ОСОБА_4 до свого помешкання в АДРЕСА_1 , де утримував її протягом двох діб, тим самим міг своїми діями завдати шкоду психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Поряд з цим у даному протоколі не конкретизовано яка шкода заподіяна діями ОСОБА_1 , хоча це прямо випливає з диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Тобто фактично об`єктивна сторона правопорушення в протоколі не розкрита.

Відповідно до оскаржуваної постанови, судом першої інстанції встановлено, що 14 листопада 2021 року о 17 год 15 хв ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив психологічне насильство, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров?ю його тещі ОСОБА_3 та колишній дружині ОСОБА_2 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою в їх сторону, погрожував фізичною розправою, тобто своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відтак, суд першої інстанції, розглядаючи справу відносно ОСОБА_1 та приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, вийшов за межі складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №587879 від 19 листопада 2021 року, тобто суд першої інстанції за власною ініціативою встановив ті факти, які повинні встановлюватися протоколом про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п.4 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №587879 від 19 листопада 2021 року (а.с.1), не відображають усіх ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, при цьому суд позбавлений права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу поставленого йому у вину адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а постанова судді Яворівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП - скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 173-2 КУпАП скасувати та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Романюк М.Ф.