Солом`янський районний суд міста Києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Ріхтер В.В., за участі секретаря судового засідання Божко Ю.В., захисника - адвоката Колисниченка О., потерпілої ОСОБА_1 та її представника - адвоката Носова РВ., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 20.05.2021 року приблизно о 07.35 год. на перехресті вул. Ніжинська та вул. М. Голего у м. Києві керуючи автомобілем «DAIHATSU TERIOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді з двору будинку 7В по вул. М. Голего, не надала перевагу в русі автомобілю «FORD FIESTA», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по вул. М. Голего, в результаті чого скоїла з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 10.2 ПДР України, тобто вчинив правопорушення.

Оскільки дії водія ОСОБА_2 носять ознаки правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

Щодо питання поінформованості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, про судовий розгляд.

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, неприбуття в судове засідання особи, що притягується до відповідальності, не перешкоджає судовому розгляду справи за його відсутністю.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

На виконання вказаних вимог, після надходження справи до суду, особа, що притягується до адміністративної відповідальності, про судові засіданні повідомлялася шляхом направлення СМС повідомлення за номером телефону, що вказано у протоколі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Поряд із цим, ОСОБА_2 забезпечила свою участь в розгляді справи шляхом направлення в судове засідання захисника - адвоката Колесниченка О.Ю.

Адвокат Колесниченко О.Ю. в судовому засіданні повідомив, що його клієнтка перебуває за кордоном (однак доказів цьому суду не надав), а тому за її відутності її інтереси буде представляти він.

Як наслідок, ураховуючи наявність підстав вважати про поінформованість особи про даний процес, як і про дату, час та місце його здійснення, суд при відсутності у особи з певних своїх причин та міркувань стійкого бажання приймати участь в цьому процесі, уважає таку поведінку останньої її особистим вільним користуванням її власними правами на свій розсуд.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, приходжу до висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Щодо питання можливості провести судовий розгляд справи

В судовому засіданні захисником ОСОБА_2 - адвокатом Колесниченком О.Ю. було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання мотивоване тим, що він не ознайомився із матеріалами справи та не узгодив позицію із клієнтом.

Вирішуючи дане клопотання суд входив з наступного.

За два тижні до судового засідання, адвокат Колесниченко О.Ю. особисто зв`язувався із секретарем судового засідання та повідомив, що він братиме участь у розгляді цієї справи. Вказане не заперечувалося захисником у судовому засіданні та він підтвердив, що дійсно був у постійному зв`язку із секретарем.

Таким чином, версія захисту про те, що він не міг узгодити позицію зі своїм клієнтом, судом убачається малоймовірною.

Далі, захист повідомив, що він не ознайомлений із матеріалами справи, оскільки договір було підписано лише 31.05.2022 року, а тому він не мав змоги ознайомитися зі справою.

По-перше, як убачається зі справи, ОСОБА_2 активно користувалася своїми правами під час попереднього розгляду справи, мала усі відповідні матеріали справи, була забезпечена захистом, а тому, на думку суду, адвокат Колесниченко О.Ю. за два тижні до розгляду справи, міг отримати від клієнта такі матеріали та з ними ознайомитися у повному обсязі, узгодити відповідну позицію.

По-друге, суд надав можливість адвокату ознайомитися з матеріалами справи, надавши такі йому перед судовим засіданням та з якими він ознайомився використовуючи технічні засоби, що адвокатом не заперечувалося в судовому засіданні. Крім того, за клопотанням захисника Колесниченка О. суд відклав розгляд справи безпосередньо в судовому засіданні (з урахуванням доказів, складності справи) для можливості останнього ознайомлення з матеріалами справи. Таким чином, суд у повному обсязі забезпечив право сторони ознайомитися з матеріалами справи.

На думку суду, заявлення такого клопотання, коли в судове засідання були викликані та з`явилися інші учасники справи, в тому числі, експерт, спрямоване виключно на затягування розгляду справи.

При цьому суд враховує, що пункт 1 статті 6 Конвенції у відповідній частині передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом (...)".

Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись, у розрізі практики ЄСПЛ, окресленої ним у його рішеннях, відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається (див., з-поміж багатьох інших, рішення у справі "Фрідлендер проти Франції", [GC], N 30979/96, пункт 43, ECHR 2000-VII).

Вказана справа перебуває на розгляді судових органів вже більше року, що є неприпустимим, а тим більше, потерпіла сторона має правомірні сподівання щодо юридичної визначеності в частині строків розгляду справ такої категорії, який, у відповідності до вимог ст. 277 КУпАП, становить п`ятнадцять днів з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З урахуванням обставин. зазначених вище, клопотання створює недобросовісні перепони для руху справи, що, на переконання суду, є неприйнятним, та вимагає від суду ефективної протидії.

Вказане узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 14.10.2003 «Трух проти України», від 08.11.2005 «Смірнов проти України», від 26.04.2007 «Шевченко проти України», відповідно до яких, в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно суд в цій справі, забезпечивши право особи, що притягається до адміністративної відповідальності, приймати особисту участь в процесі безпосередньо в судовому засіданні, уживши всеохоплюючих заходів для поінформованості її про даний процес, та ураховуючи її поведінки, уважає за можливе завершити розгляд провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Щодо питання наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

Як убачається з матеріалів справи, а також як зазначив представник ОСОБА_2 , остання свою вину не визнає. Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , остання рухалася через щільний трафік на перехресті вул. Голего в сторону Гетьмана. Спиралась на світлофор для пішоходів на цьому перетині дороги, оскільки світлофор для регулювання у неї відсутній. Рухалася як тільки у пішоходів горить зелений та вони почали рух, водії авто, що стояли - рухались у пробці по вул. Голего в сторону Гетьмана, її пропустили і вона повільно продовжила рух далі по Ніжинській в сторону Борщагівської. В праву сторону авто отримала сильний удар від швидко їдучого авто зі сторони Гетьмана , від чого її машину розкрутило декілька разів.

В судовому засіданні, інший учасник ДТП, ОСОБА_1 , пояснила, що вона рухалася з вул. Голего в сторону Відрадного на зелене світло світлофора. В цей час, з дворової території виїхало авто, якого вона не очікувала побачити, оскільки його там просто бути не могло. Була пробка, авто ОСОБА_2 виїхало з-за автівок, побачити її було не можливо.

Кожен із захисників підтримав свого клієнта в частині викладення обставин ДТП.

З урахуванням пояснень учасників ДТП, фактично ними перед судом поставлено єдине питання: встановити хто саме з учасників ДТП рухався на забороняюче світло світлофора, що стало підставою виникнення ДТП.

А тому суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка є учасником ДТП щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до п.п.1.3,1.4, 1.5, 1.9. 2.3-б ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п. 10.2 ПДР України виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Згідно зі ст. 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Як убачається з матеріалів адміністративної справи, вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, повністю доведена у розумінні ст. 251 КУпАП належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема, щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України;

- схемою місця ДТП, яка була доповнена на виконання вимог постанови апеляційного суду, яка містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, на зворотному боці схеми зазначено характеризуючі дані транспортних засобів та відомості про їх пошкодження.

При цьому, зазначена інформація підтверджена підписами водіїв транспортних засобів, у зв`язку з чим з неї вбачається, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, дійсно порушила зазначені положення ПДР України.

- відомостями, що містяться у письмових поясненнях учасників ДТП, які кореспондуються з даними, що містяться у схемі ДТП та протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, надаючи оцінку доказам у цій справі та обмірковуючи їх допустимість та належність, суд вважає зазначити таке.

У цій справі було проведено два експертних дослідження, на що звертають увагу сторони. Проте, висновки вказаних досліджень є кардинально різними та суперечать один одному в частині виникнення обставин ДТП.

В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_5 , який підтримав свій висновок від 19.10.2021 року. На запитання учасників справи, зазначив, що не погоджується з висновком іншого експерта, оскільки за вихідними даними у справі відсутні дані щодо будь-яких світлофорних об`єктів, а тому немає даних для розрахунків, також немає жодних даних щодо моменту зіткнення автівок, що також позбавляє можливості провести будь-які розрахунки, а тому, висновок експерта ОСОБА_3 є, фактично, припущенням.

Додатково експерт пояснив, що його висновок також ґрунтується виключно на первісних поясненних учасників ДТП та схемі ДТП, оскільки інші будь-які фактичні дані у цій справі відсутні. Проте, зазначив, що вважає винною у ДТП саме ОСОБА_2 через те, що вона виїжджала з прилеглої території та не пропустила інших учасників дорожнього руху, що й стало причиною ДТП. Акцентує свою увагу на тому, що за будь-яких умов, за будь-яких вихідних даних, ОСОБА_2 не могла рухатися через перехрестя прямо, оскільки за ПДР, з вулиці, по якій вона рухалася можливий поворот лише направо, рух прямо з цієї вулиці, через перехрестя, заборонений.

Вказані висновки експертів суд не бере до уваги у цій справі, оскільки, на думку суду, дійсно вони складені фактично лише на підставі пояснень учасників ДТП та схемиДТП. При цьому, у висновку експерта від 19.10.2021 року також дається аналіз циклограми. Однак, за відсутності будь-яких технічних записів моменту ДТП чи роботи світлофорів у момент ДТП, суд критично оцінює вказані висновки, які неможливо перевірити іншими, будь-якими доказами. У даній справі суд розцінює вказані висновки експертів виключно припущенням, оскільки вони складені без урахування наявних фактичних даних щодо моменту зіткнення транспортних засобів. Тим більше, на думку суду, вказані висновки, не можуть бути об`єктивними та повними після того, як у схему ДТП були внесені відповідні зміни.

З цих же підстав, суд не бере до уваги й пояснення, надані експертом в судовому засіданні, який пояснив, що фактично він виклав власну думку щодо обставин ДТП за поясненнями учасників ДТП. Будь-яких повних та об`єктивних даних для розрахунків надано не було.

З цих же підстав суд не бере до уваги як доказ технічні записи, які наявні у справі, оскільки на них відсутній сам момент ДТП, механізм зіткнення, а тому не можливо повно та об`єктивно оцінити такий доказ.

Також, у цій справі суд не бере до уваги довідку про режим світлофорних об`єктів, оскільки відсутні дані щодо моменту зіткнення, а тому вказаний доказ не можливо оцінити у сукупності з іншими доказами у справі.

Також, перед судом у минулих судових засіданнях, було заявлено клопотання про виклик свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та експерта. Вказане клопотання судом було задоволено. Однак, вказані свідки та експерт в судове засіданні не з`явилися. На обговорення було поставлено питання доцільності такого клопотання за таких обставин. Й хоча захисник Колесниченко О. наполягав на їх виклику, з урахуванням думки сторін, суд дійшов висновку про недоцільність, в черговий раз, відкладення справи для виклику вказаних свідків та експерта, оскільки їх неявка не перешкоджає повному та об`єктивному розглядові справи. При цьому, суд враховує, що свідки та експерт належним чином повідомлялися про розгляд справи, однак до суду не з`явилися, їх явка стороною, яка заявила клопотання, не забезпечена. Крім того, у телефонному режимі, у зв`язку із воєнним станом, було повідомлено про неможливість явки до суду. Також, суд враховує й те, що про вказаних свідків не згадується у матеріалах справи, жодна із сторін не зазначила у первісних поясненнях про наявність свідків на місці пригоди або про порушення прав в цій в частині під час оформлення матеріалів.

За таких обставин, з метою не затягування розгляду справи та не порушення прав осіб в цій частині, суд вважає недоцільним подальший виклик таких свідків.

Інших клопотань, в тому числі й про виклик певних осіб, до суду не надходило.

Враховуючи у цій справі відсутність будь-яких даних, які б підтверджували б дані щодо руху транспортних засобів, з урахуванням роботи світлофору, відсутність даних щодо механізму зіткнення, а також відсутність даних щодо моменту зіткнення транспортних засобів, суд вважає, що найбільш повним та об`єктивним у цій справі будуть саме первісні пояснення учасників ДТП, які вони виклали у своїх поясненнях одразу після вчинення ДТП.

Як убачається, ОСОБА_1 категорично зазначила, що здійснювала рух на зелене світло світлофора.

Поряд із цим, ОСОБА_2 зазначила, що здійснюючи рух, вона спиралася лише на світлофор для пішоходів. Враховуючи дорожню обстановку, а саме те, що її пропустили інші водії, вона здійснила рух після чого відчула удар.

Такі пояснення свідчать про те, що у конкретній цій ситуації, водій під час руху керувався не ПДР, а керувався виключно дорожньою обстановкою, суб`єктивним ставленням до дорожніх умов, при цьому, сподіваючись на правомірність дій інших них водіїв, що є не припустимим.

На думку суду, виїжджаючи на головну дорогу з прилеглої території, навіть за умов, що певна частина водіїв пропускає для здійснення маневру, водій має переконатися у безпечності своїх дій щодо усіх учасників дорожнього руху, що прямо передбачено правилами дорожнього руху. У вказаній справі, саме помилкове сприйняття ОСОБА_2 дорожньої ситуації, яка вважала, що її пропускають певні водії й призвело до настання ДТП, оскільки нею не було враховано, що інші водії можуть не розуміти її маневру або її дій, що й трапилося фактично у даному випадку.

Як зазначено у ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

На думку суду, у цій ситуації ОСОБА_2 виїжджаючи на головну дорогу, мала переконатися у безпечності своїх дій враховуючи усіх без винятку учасників дорожнього руху, а не певної її частини.

Що стосується суперечностей щодо часу ДТП, то, на думку суду, у цій справі це не є принциповим, в силу обставин, зазначених вище, а також через те, що вказаний час ДТП був зазначено приблизно, зі слів учасників ДТП. Перевірити чи спростувати такі дані у цій справі, за відсутності інших доказів, неможливо. Правильність чи неправильність даних, зазначених на технічному носієві також неможливо об`єктивно встановити.

Питання, що поставлено сторонами перед судом: встановити хто саме з учасників ДТП рухався на забороняюче світло світлофора, що стало підставою виникнення ДТП, у цій справі, вирішити неможливо з підстав викладених судом вище.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП вважає, що у діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. The United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007 постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пунктом 7 статті 247 КУпАП імперативно визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно положень абзацу 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

За таких обставин, суд враховуючи той факт, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строки, передбачені ст. 38 КУпАП, закінчилися, вважає за необхідне, на виконання імперативних вимог п. 7 ст. 247 КУпАП, розпочате провадження у справі закрити.

В свою чергу, суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 124, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту винесення до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва.

Суддя Ріхтер В.В.