Номер справи 220/1955/21
Номер провадження 3/220/4/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Якішина О.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції № 1 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

27.10.2021 року о 16-00 год. ОСОБА_1 знаходячись за місцем проживання своєї колишньої дружини за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство у відношенні своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюванні на її адресу грубої нецензурної лайки, виказуванні образ, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Своїми діями ОСОБА_1 коїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток про виклик в судове засідання на 10.01.2022 р., 26.01.2022 р. (на адресу місця проживання вказану ним в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: АДРЕСА_2 ). Згідно відстеження поштового відправлення «Укрпошта», об`єктом поштового зв`язку ОСОБА_1 14.01.2022 р. повторно повідомлено про надходження на його адресу поштового відправлення. Будь яких заяв від ОСОБА_1 , в тому числі з зазначенням іншої адреси проживання, до суду не надходило.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті.

Приймаючи до уваги, що судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, причини його неявки до суду визнано неповажними та, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєному адміністративному правопорушенні повністю доведена та підтверджена матеріалами адміністративної справи, у тому числі протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 799902 від 27.10.2021 р., згідно якого викладені обставини скоєного правопорушення; письмовими поясненнями самого правопорушника, викладеними на окремому аркуші, відповідно до яких він не оспорював обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення; заявою ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; письмовими поясненнями ОСОБА_2 в яких остання пояснила, що вона мешкає одна. 27.10.2021 року о 16-00 год. вона знаходилась дома за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час до неї прийшов її колишній чоловік ОСОБА_1 який перебував в стані алкогольного сп`яніння та безпричинно почав висловлюватись на її адресу грубою нецензурною лайкою на її зауваження припинити свої дії не реагував, в зв`язку з чим вона викликала поліцію.

Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, а саме вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи характер скоєного ОСОБА_1 правопорушення, ступінь його вини, особу порушника, стосовно якого даних, які б з негативного боку його характеризували, суду не надані, останній не працює, а також враховуючи відсутність обтяжуючих або пом`якшуючих відповідальність обставин, суд піддає ОСОБА_1 адміністративному стягненню у межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КупАП у вигляді штрафу, саме ця міра покарання буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 33, 36, 221, 283, 173-2 ч. 1КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 170,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.М. Якішина