Справа № 303/744/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., у відсутності учасників судового розгляду, розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/404/21, за апеляційною скаргою захисника - адвоката Пензеника В.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2021

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №292970 від 22.01.2021 та постанови судді від 21.04.2021 вбачається, що ОСОБА_1 22.01.2021 о 13 год. 20 хв. на 774 км+50м автодороги М-06 сполученням Київ-Чоп, керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку, на перехресті з вул. Ужгородська в м.Мукачево, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі, захисник адвокат Пензеник В. просить постанову судді від 21.04.2021 щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає проте, що судом винесено постанову без належного з`ясування фактичних обставин справи, внаслідок чого прийнято незаконне рішення. ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, про що неодноразово повідомляв працівників поліції, однак у проколі відображено факти про відмову пройти такий огляд, які не відповідають дійсності. Також, захисник посилається на те, що у проколі про адміністративне правопорушення, запровадженого за ч.1 ст.130 КУпАП

-2-

вказано, що ОСОБА_1 керував автомобілем о 13 год. 20 хв., в той час, як у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене, ст.124 КУпАП зазначено час вчинення правопорушення - 13 год. Окрім того, з відеозапису нагрудної камери поліцейського вбачається, що о 13 год. 13 хв. ОСОБА_1 не керував автомобілем, оскільки такий перебував у нерухомому стані за межами проїзної частини дороги внаслідок ДТП. З наведених підстав захисник вважає протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП не допустимим доказом, оскільки такий не відповідає вимогам ст.ст.256, 266 КУпАП. Просить врахувати, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Захисник зазначає, що судом, у порушення вимог ст.279 КУпАП не було вирішено його клопотання про витребування з поліції відеозапису з нагрудної камери поліцейських, так як наявні в справі відеозаписи викликають сумніви, оскільки містять лише фрагменти відео з місця події. Також судом не допитано свідків, у присутності, яких ОСОБА_1 нібито відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, вважає, що наявні у справі пояснення цих свідків не відповідають фактичним обставинам. До того, у справі відсутнє й направлення ОСОБА_1 на проходження огляду у медичному закладі. На підставі наведеного, захисник ОСОБА_1 адвокат Пензеник В.І. просить суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу.

Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Пензеник В.І. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Пензеника В.І., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст.ст.268,271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційний суд розглядає справу у межах доводів апеляційної скарги, тобто у частині доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки в іншій частині постанова не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст.ст. 245,280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 22.01.2021 о 13 год. 20 хв. на 774 км+50м автодороги М-06 сполученням Київ-Чоп, керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку, на перехресті вул.Ужгородська в м.Мукачево, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Від проходження медичного огляду на стан

-4-

наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його винуватість у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №292970, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст.256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 22.01.2021, які підтвердили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану наркотичного сп`яніння; протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №299718 від 22.01.2021 щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП; рапортом інспектора взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Закарпатській області ДПП Шаленик В., в якому стверджується, що ОСОБА_1 22.01.2021 о 13 год., керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки на перехресті та не надав перевагу у русі транспортному засобу ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого допустив зіткнення з ним. Під час перевірки документів ним виявлено, що у водія ОСОБА_1 наявні ознаки наркотичного сп`яніння, даними відеозаписів з нагрудних камер поліцейських.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

При розгляді справи, апеляційний суд враховує, що згідно п.1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак наркотичного сп`яніння, окрім інших, віднесено: зіниці очей не реагують на світло, порушення координації рухів, поведінка не відповідає обстановці, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 .

Таким чином у інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Безпідставним також є і посилання адвоката Пензеника В.І. на відсутність в матеріалах справи направлення ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки як уже зазначалось, останній відмовився від проходження такого огляду. У відповідності до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, на підставі оформленого співробітниками поліції направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість, проводить огляд водія у закладі охорони здоров`я.

Оскільки водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння відсутність такого направлення в матеріалах справи, не свідчить про недотримання співробітниками поліції вимог вказаної Інструкції.

-5-

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор взводу №2 роти 4 батальйону УПП в Закарпатській області Шаленик В.В. була упередженою при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 і що в неї були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяла в межах наданих їй повноважень, протокол нею складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 №1452/735.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника Пензеника В.І. в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

Крім того, апеляційний суд оглянув відеозапис із нагрудних камер працівників поліції, з якого чітко вбачається факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, зокрема: останній відмовився пройти огляд у лікаря нарколога.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги захисника Пензеника Є.Г. щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відхиляв пропозицію поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я спростовано даними відеозапису, згідно якого поліцейський, встановивши у ОСОБА_1 наявність ознак наркотичного сп`яніння, запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що він відмовився.

Також, всупереч наведеним в апеляційній скарзі доводам, зміст протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає. Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №2922970 від 22.01.2021, такий містить: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; відомості про роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що спростовує твердження захисника про те, що ОСОБА_5 не було роз`яснено його права.

При цьому, апеляційний суд констатує, що зазначений у протоколі час, відповідає часу вчинення правопорушення, яке полягає у не виконанні законної вимоги працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Таким чином протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог, встановлених ст.256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Твердження захисника Пензеника В.І. в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не допитав свідків у справі, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним

-6-

чином не спростовують факт порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України та не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Не вбачає суд апеляційної інстанції і підстав для визнання не належним доказом відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, оскільки такі відповідають вимогам п.5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018, згідно якого, включення портативного відеореєстратора відбувається з момента початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не свідчить про незаконність постанови судді і підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів та вважати такі докази недопустимими немає, позаяк доказами відповідно до приписів ст.251 КУпАП є, в тому числі, і показання технічних приладів чи технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, тощо.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст.33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діяння ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП України і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

-7-

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Пензеника В.І. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2021, щодо ОСОБА_6 ,- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя