Справа № 464/41/22 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 33/811/476/22 Доповідач: Урдюк Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 21 квітня 2022 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок судового збору.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 21 грудня 2021 року о 15.00 год. на вул. Надійна, 2, у м. Львові, керував автомобілем марки «Citroen», р.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив пункт 2.5 ПДР.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить переглянути постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 21 квітня 2022. Також просить поновити йому строк на апеляційне оскарження.

В обгрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що проти проходження огляду був лише через те, що його побили свідки та учасники ДТП, яка мала місце 21 грудня 2021 року.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав, зазначивши, що був не згоден з оформленням ДТП, а тому відмовився проходити освідування.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Стосовно заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, то таке не підлягає до задоволення, оскільки строк ОСОБА_1 не пропущений.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 21 грудня 2021 року серії ААБ №054662 (а.с. 1), ОСОБА_1 21 грудня 2021 року о 15.00 год. на вул. Надійна, 2, у м. Львові, керував автомобілем марки «Citroen», р.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху.

Вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була висловлена поліцейським у зв`язку з виявленням у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запаху алкоголю з порожнини рота, нестійкої ходи, поведінки, що не відповідає обстановці.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 4, 5) слідує, що вони були запрошені працівниками поліції у якості свідків складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , зокрема: працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак останній пройти огляд відмовився.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються долученим до матеріалів справи відеозаписом, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

Будь-яких підстав для обмови свідками й працівниками поліції ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не встановлено, даних про протилежне апелянтом суду не представлено.

Так, пунктом 2.5 ПДР визначено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому покликання апелянта на те, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не погоджувався зі складенням щодо нього протоколу за наслідками ДТП, не заслуговують на увагу, оскільки відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Водночас, дії, що полягають, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказані склади адміністративних правопорушень характеризуються різними об`єктами та об`єктивного стороною, визнання особи винною за кожне з них, має різні правові наслідки, зокрема і в частині можливого стягнення. Кожне з цих адміністративних правопорушень, у випадку визнання особи винною, окрім випадків застосування при їх розгляді вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, підлягає окремому оскарженню.

З наведеного слідує, що незгода зі складенням щодо ОСОБА_1 протоколу за ст. 124 КУпАП є підставою для оскарження рішення судді, винесеного у межах протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Втім, така незгода жодним чином не впливає на підставність складення щодо ОСОБА_1 протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП та не виправдовує його поведінки, адже п. 2.5 ПДР чітко регламентує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану, зокрема, алкогольного сп`яніння. Вказана норма винятків не містить.

Покликання апелянта на те, що свідки та учасники ДТП побили його, зокрема, зламали хребет, може бути підставою для звернення у відповідні правоохоронні органи. Даному факту не може бути надана оцінка апеляційний судом, оскільки його компетенція з перегляду рішення судді місцевого суду обмежена обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та матеріалами даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 21 квітня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк