ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/304/22Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 33/817/236/22 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.2 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

його захисника - адвоката Майки М.Б.

потерпілої - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2022 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наклавши на нього адміністративне стягнення 15 (п`ятнадцять) діб адміністративного арешту.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн. в дохід держави.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 , будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, повторно протягом року, а саме 17 лютого 2022 року о 16-00 год в с. Староміщина Тернопільської області за місцем свого проживання, перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дружини гр. ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лексикою, погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Окрім того, 08 квітня 2022 року близько 15-00 год в с. Староміщина Тернопільської області ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини, а саме висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, а оскаржувану постанову суду скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказані вимоги мотивує тим, що судом не встановлено і в протоколі відсутня ознака повторності вчинення правопорушення, а ще він не підписаний свідками та потерпілою, не вказано в чому полягає шкода, заподіяна здоров`ю потерпілої та не вказано суть адміністративного правопорушення.

Звертає увагу на відсутність доказів, що сторони по справі є членами сім`ї.

Стверджує, що не вчиняв будь-яких дій, які б супроводжувались фізичним чи психологічним насильством щодо ОСОБА_2 , а виникле непорозуміння між ним та його дружиною було вирішено мирним шляхом.

Вважає, що докази, на які послався суд при ухваленні рішення є неналежними і до них слід ставитись критично, оскільки потерпіла є заінтересованими особами у розгляді справи; працівник поліції, який складав протокол, не був присутнім під час виниклого у них непорозуміння, а протокол містить спотворене відображення обставин справи та не відповідає вимогам законодавства.

Зазначає, що судом накладено на нього найсуворіше стягнення без врахування його стану здоров`я, наявності ІІІ групи інвалідності.

Також вказує на незаконність рішення суду першої інстанції щодо стягнення з нього судового збору на підставі ст.40-1 КУпАП, оскільки як учасник бойових дій він звільнений від таких стягнень.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, з мотивів викладених у ній, потерпілу, яка вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прихожу до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду першої інстанції у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП була винесена 11 квітня 2022 року, а апеляційна скарга ним подана та передана до поштового відділення 18.04.2022 року, що вбачається з відмітки на конверті та зареєстрована у Підволочиському районному суді 20.04.2022 року, що вбачається з штампу на апеляційній скарзі вх.№1242/22 вх. від 20.04.2022 року, тому строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч зазначеним вище вимогам закону, суд належним чином не перевірив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та не надав їм належної оцінки в сукупності з іншими доказами, тому дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

При цьому, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Частиною першою статті 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Частина друга статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до пунктів 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Зокрема, психологічне насильство має місце тоді, коли словесні образи, погрози, приниження тощо викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної можливості заподіяння такої шкоди, тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини.

Отже, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Так, у справах про психологічне домашнє насильства обов`язково необхідно встановлювати які саме негативні наслідки для психологічного стану постраждалої особи, перелічені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника.

Сварка між подружжям, яка до таких наслідків не призвела, не може кваліфікуватись як домашнє насильство.

За змістом протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 816618 від 17 лютого 2022 року, та ВАБ № 618280 від 08 квітня 2022 року, 17 лютого 2022 року о 16-00 год. та 08 квітня 2022 року близько 15-00 громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї дружини гр. ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лексикою, погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим своїми діями порушив ст.1 розділу 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

В обґрунтування доведеності інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, до матеріалів справи долучено виключно такі документи: протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 816618 від 17 лютого 2022 року, та ВАБ № 618280 від 08 квітня 2022 року; рапорти чергового ВП № 5 (смт. Підволочиськ) від 17 лютого 2022 року та від 08 квітня 2022 року, заява ОСОБА_2 та письмові пояснення від 17 лютого 2022 року, протокол прийняття заяви та письмові пояснення ОСОБА_2 від 08 квітня 2022 року, постанови Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 лютого 2022 року та від 18 лютого 2022 року щодо ОСОБА_1 .

Визнаючи доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, зазначені докази були покладені судом в основу оскаржуваної постанови, разом з тим, суд не мотивував, що саме вони доводять чи спростовують.

При цьому, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що з приводу інкримінованих ОСОБА_1 адмінправопорушеннь, у останнього відбиралися пояснення і його письмових пояснень у матеріалах справи немає.

Як зазначив в судовому засіданні ОСОБА_1 , працівники поліції його не опитували і не відбирали у нього пояснень з приводу подій, які йому інкримінуються і йому взагалі не було відомо про те, що відносно нього було складено два протоколи.

Виходячи зі змісту ст.ст.7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За наслідком аналізу матеріалів справи та встановлених обставин апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

Так, у своїй постанові суд першої інстанції зазначив, що внаслідок дій ОСОБА_1 могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_2 . Проте, дії визначені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону (психологічне насильство) становлять склад правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, лише за умови, що внаслідок їх вчинення така шкода настала (що може підтверджуватись відповідними медичними документами, висновком експерта). В іншому ж випадку (за відсутності таких даних) доказуванню підлягає реальність сприйняття відповідних дій кривдника постраждалою особою як таких, що посягають на їх безпеку чи безпеку третіх осіб, створюють емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Ці дані можливо встановити і на підставі пояснень постраждалої особи та кривдника, але вони обов`язково мають бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення (які саме дії, бездіяльність, висловлювання кривдника призвели до яких конкретно наслідків для постраждалої особи) і, відповідно, відображені у постанові судді.

За відсутності таких даних доведеною вину особи у вчинені домашнього насильства у формі психологічного насильства вважати не можна.

Так, зі змісту пояснень потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що вона узагальнено вказує про те, що ОСОБА_1 виражався в її сторону нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, однак не зазначено у чому саме такі дії проявлялися і які наслідки настали чи могли настати.

При цьому потерпіла взагалі не допитувалася судом під час розгляду справи і вона не повідомляла про обставини подій, інкримінованих ОСОБА_1 .

Також у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 618280 від 08 квітня 2022 року зазначено свідка ОСОБА_3 , але у матеріалах справи відсутні її пояснення з приводу вчиненого правопорушення і судом вона також допитана не була.

Отже, на підтвердження викладених у протоколі даних, всупереч вимогам ст.251 КУпАП, у матеріалах справи відсутні будь-які докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним даного правопорушення, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Не доводять вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому правопорушень 17 лютого 2022 року та 08 квітня 2022 року, долучений до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції відеозапис, здійснений потерпілою ОСОБА_2 18 лютого 2022 року.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи усе вище викладене та аналізуючи докази в їх сукупності, вважаю, що в матеріалах справи відсутні і судом не здобуті належні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції належить скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-36, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2022 року відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП - скасувати, а провадження в даній справі - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя