Номер провадження: 33/813/71/22
Номер справи місцевого суду: 521/8623/21
Головуючий у першій інстанції Передерко Д.П.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Гасанової Л.Я.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представник Одеської митниці Державної митної служби Бурчо І.Й. на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2021 року про закриття провадження про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 за ч.1 ст. 483 МК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 09.04.2021 року № 0440/50000/21 01.06.2019 року декларантом ТОВ «БУДСТРОМ» ОСОБА_2 була підготовлена та подана до Одеської митниці ДФС митна декларація типу «ІМ 40 ДЕ» (далі МД), яка була прийнята та зареєстрована за номером №UA500060/2019/016136.

Відповідно до декларації через митний кордон України переміщується товар «вироби з пластмас - шланг гнучкий, фітинги» загальною вагою 24 079, 16 кг, вартістю 24 867, 61 доларів США.

В якості підстави для переміщення товарів через митний кордон України та їх подальшого митного оформлення декларантом до м/п «Одеса-центральний» Одеської митниці ДФС були надані: коносамент , інвойс №7290 від 07.05.2018 року, пакувальний лист до інвойсу, зовнішньоекономічний контракт інші товаросупровідні і комерційні документи.

Разом з тим, з метою з`ясування питання про автентичність поданих органам доходів та зборів України документів на зазначені товари через Департамент адімінстрування митних платежів ДФС було направлено запит до митних органів Туреччини.

23.03.2021 року до Одеської митниці ДФС надійшла відповідь митної адміністрації Туреччини із наданням експортних документів, які були підставою для відправки товарів з Туреччини на Україну.

Так, під час перевірки документів які були надані при імпорті товару до України та документів, які надавались при експорті в Туреччині було встановлено, що фактично товар, оформлений у Одеській митниці ДФС за МД № UA500060/2019/016136 від 01.06.2019 року, оформлювався в режимі «експорт» до України у митних органах Туреччини на умовах поставки «ISKO PLASTIK VE KALIP SAN.TIC.A.S» (Туреччина) за експортними митними деклараціями №19410300ЕХ045361 від 21.05.2019 року.

Також, відповідно наданим до Одеської митниці ДФС документам та згідно МД № UA500060/2019/016136 від 01.06.2019 року фактурна вартість товарів складала 24 867, 61 доларів США грн. Згідно отриманої відповіді митних органів Туреччини встановлено, що фактично вартість товарів згідно експортних декларацій №19410300ЕХ045361 від 21.05.2019 року з зазначенням інвойсів складала 62 672, 95 доларів США.

Так, за результатами опрацювання інформації, наданої митними органами Туреччини стосовно законності ввезення на митну території України товарів на адресу української компанії ТОВ «БУД-СТРОМ» встановлено, що відомості, зазначені у наданих до Одеської митниці ДФС товаросупровідних документах та митній декларації, не відповідають даним, зазначеним в експортних митних документаціях при вивезенні товарів з Туреччини, та є недостовірними стосовно вартості товарів.

Таким чином, на думку митного органу, керівником ТОВ «БУД-СТРОМ» гр. ОСОБА_1 були вчинені дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання до митниці, як підстави для переміщення товарів, документи, які містять неправдиві відомості щодо одержувача товару та вартості товарів, чим скоєно порушення митних правил, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2021 року закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Не погоджуючись із вказаною постановою, представник Одеської митниці Державної митної служби Бурчо І.Й. подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2021 року та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та накласти адміністративне стягнення відповідно до санкції зазначеної статті.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови представник митниці зазначає, що відповідно до вимог митного законодавства ОСОБА_1 як керівник ТОВ «БУДСТРОМ» був зобов`язаний забезпечити надання до митного контролю і оформлення документи з достовірної та правдивою інформацією, а отже оскільки відомості, зазначені у наданих до Одеської митниці ДФС товаросупровідних документах та митній декларації ТОВ «БУДСТРОМ», не відповідають даним, зазначеним в експортних митних документаціях при вивезенні товарів з Туреччини, та є недостовірними стосовно вартості товарів, у діях ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 МК України.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 , який, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 було неодноразово направлено повідомлення про виклик у судове засідання на адресу, яка згідно відповіді ГУ ДМС у Дніпропетровській області, а також департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської МР, є адресою реєстрації його місця проживання. Втім відповідні повідомлення повернулись на адресу апеляційного суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, в пункті 41 рішення Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року по справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03) зазначено, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Аналогічна позиція висловлена також в пункті 27 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 квітня 2007 року по справі "Шевченко проти України" (Заява N 8371/02). Європейський Суд, де зазначив, що заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки між вереснем 2002 року та груднем 2003 року та після 2 червня 2004 року, щоб довідатись про стан провадження у його справі.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 належним чином сповіщено про дату час та місце судового засідання, призначеного для розгляду апеляційної скарги, неотримання ним поштових відправлень із викликами у судові засідання є зловживанням наданими правами, який крім отримання поштового відправлення із викликом у судове засідання, має можливість отримати інформацію щодо руху апеляційної скарги в мережі Інтернет, а саме на Сайті Судової влади України.

Разом з тим, апеляційний суд не в змозі погодитись із доводами апелянта щодо доведеності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил, як це передбачено ст. 486 МК України, є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотримання вимог закону.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, передбачена ч. 1 ст. 483 МК України.

Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається скоєним умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.265 МК України при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму щодо товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, декларантом має право виступати резидент, яким або від імені якого укладено цей договір.

Згідно ч.2 ст.459 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил при вчиненні порушень митних правил підприємствами є посадові особи цих підприємств.

Відповідно до п.43 ст.4 МК України посадові особи підприємств - керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання такими підприємствами вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.

Щодо наведеного представником Одеської митниці Державної митної служби Бурчо І.Й. твердження про те, що ОСОБА_1 як керівник ТОВ «БУДСТРОМ» був зобов`язаний забезпечений надання до митного контролю і оформлення документи з достовірної та правдивою інформацією, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У матеріалах справи жодних доказів того, що ОСОБА_1 на час підготовки та подання 01.06.2019 року до Одеської митниці ДФС митної декларація типу «ІМ 40 ДЕ» (далі МД), яка була прийнята та зареєстрована за номером №UA500060/2019/016136, декларантом ОСОБА_2 , перебував у трудових відносинах із ТОВ «БУДСТРОМ» та згідно своїх посадових обов`язків несе відповідальність, зокрема, за складання та подання митної декларації.

Апеляційний суд, не приймає у якості належного та достатнього доказу надані представником Одеської митниці Державної митної служби Бурчо І.Й. роздруківки з ресурсу Опендатабот (https://opendatabot.ua/) щодо ТОВ «Буд-Стром», оскільки, попри зазначення у розділі «Історія змін реєстраційної інформації» ОСОБА_1 у якості «керівника, що змінився», «видаленого бенефіціарного власника» станом на 02.07.2021 року та «видаленого засновника» станом на 22.06.2021 року, встановити чи був ОСОБА_3 посадовою особою ТОВ «Буд-Стром», а отже і суб`єктом адміністративної відповідальності, на день подання відповідної декларації, не можливо, з огляду на відсутність інформації щодо керівництва такого ТОВ до 22.06.2021 року, а зокрема 01.06.2019 року.

Водночас дана обставина, у відповідності до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинна була бути з`ясована особою, яка складала протокол, оскільки має істотне значення для правильного вирішення справи.

Щодо посилань апелянта на те, що при порівнянні відомостей, наявних в документах, які було отримано від митних органів Туреччини та документів, на підставі яких вищезазначені товари були переміщені через митний кордон України, було встановлено, що вони стосуються однієї партії товарів, а саме : співпадають відомості щодо найменування товарів, їх ваги, номеру контейнеру, тощо, апеляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 491 МК України, підставами для порушення справи про порушення митних правил є, зокрема, офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Приходячи до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що попри те, що єдиною підставою для порушення справи про порушення митних правил відносно гр. ОСОБА_1 є відповідь митних органів Туреччини, переклад зазначених листів з іноземної мови на українську мову не здійснювався взагалі, не засвідчений належним чином.

Документи, надані до суду першої інстанції, як такі, що були надіслані митними органами Туреччини, взагалі не мають ніякого перекладу та знаходяться в матеріалах справи в оригінальному тексті на англійській та турецькій мовах, а тому висновки про зміст цих документів можуть ґрунтуватись лише на припущеннях та посиланнях митниці щодо надання ОСОБА_1 неправдивих даних, які належними та допустимими доказами підтверджені не були.

Щодо посилання представника Одеської митниці Державної митної служби на те, що відповідно до положень ч.3 ст.503 МК України як перекладач може виступати посадова особа органу доходів і зборів, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Протягом розгляду апеляційної скарги представником Одеської митниці Державної митної служби Бурчо І.Й. заявлялось про те, що на усунення недоліків, встановлених судом першої інстанції, зокрема, щодо відсутності перекладу наданих митним органом Туреччини документів, нею буде надано переклад відповідних документів.

Однак, надані представником Одеської митниці Державної митної служби Бурчо І.Й. апеляційному суду роздруківки, з її слів, з програм перекладачів, у якості належних та допустимих доказів, апеляційний суд прийняти до уваги не може з огляду на їх фрагментарність та неможливість встановити автентичності такого перекладу відносно тексту-оригіналу, а відтак і встановити дійсний зміст офіційної інформації митного органу Туреччини.

Крім того, навіть з наданих представником Одеської митниці Державної митної служби Бурчо І.Й. перекладів документів не вбачається даних про переміщення ОСОБА_1 товарів через митний кордон України на суму 62 672,95 доларів США.

Вищенаведені документи містять лише, за твердженням представника Одеської митниці, переклад листа Одеської митниці Державної митної служби з проханням до митних органів Туреччини надати інформацію щодо документів митного оформлення товарів ТОВ «Буд-стром» та відповідь митного органу Туреччини про цілковиту невідповідність наданих Одеською митницею документів тим, що перебувають у провадження Адміністрації Туреччини (відносно дати, відправника, призначення, тарифної позиції, ваги та іншого).

Таким чином, з наданої представником Одеської митниці Державної митної служби перекладу відповіді митного органу Туреччини неможливо навіть встановити його відношення до ТОВ «Буд-Стром».

Належність як доказів наданих представником Одеської митниці Державної митної служби перекладів таблиці товарів та рахунку відносно обставин даної справи також не є зрозумілою.

Таким чином, ненадання Одеською митницею Державної митної служби належного перекладу тексту унеможливлює повний, всебічний розгляд справи та ухвалення законного рішення суду у відповідності до вимог ст.ст. 252, 280, 283 КУпАП.

Отже, апеляційний суд констатує неможливість встановити факти на які посилається митниця щодо існування розбіжностей товарів, їх відправника, одержувача, як і взагалі ідентифікувати такі товари у документах наданих митними органами Туреччини та у поданій 01.06.2019 року до Одеської митниці ДФС митній декларації типу «ІМ 40 ДЕ» (далі МД), яка була прийнята та зареєстрована за номером №UA500060/2019/016136, виходячи з наявних у справі документів.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчинені порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, не надано жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що саме ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України, як і того, що при поданні декларація типу «ІМ 40 ДЕ» (далі МД), яка була прийнята та зареєстрована за номером №UA500060/2019/016136, мало місце порушення митних правил.

На підставі наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що митницею не надано достатніх доказів на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а висновки митного органу не підтверджуються достовірними даними, тому це є підставою для закриття провадження по справі, через відсутність складу адміністративного правопорушення, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 487 Митного Кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, не виявлено таких і під час перевірки справи в апеляційному суді.

Враховуючи наведені обставини, вважаю, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представник Одеської митниці Державної митної служби Бурчо І.Й. залишити без задоволення

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2021 року про закриття провадження про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 за ч.1 ст. 483 МК України залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко