Дата документу 10.08.2022
Справа № 334/665/22
Провадження № 3/334/806/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Філіпова І.М. розглянувши матеріали,які надійшли від Національної поліції України Департаменту Патрульної поліції Управління Патрульної Поліції в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туречини, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ :

Із протоколу про адміністративне правопорушення серія ААБ № 270695 від 22.01.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 , 22.01.2022 року близько 01 год. 49 хв., керував в м. Запоріжжя по вул. Парковий бульвар, 13 транспортним засобом «OPEL VESTA» д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «alcotest drager 6820», результат 1,31% проміле.

Відносно нього був складений протокол про порушення вимог п. 2.9 а ПДР за що передбачено відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. Згідно протоколу ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобам особою в стані алкогольного сп`яніння.

У судовому засіданні представник правопорушник, адвокат Зарудній І. В. просив справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. А також зазначив, що відповідно до п. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожний обвинувачений має що найменше бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. З матеріалів справив вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є громадянином Туреччини, проте у протоколі не зазначено жодних відомостей про те, чи ця особа володіє українською мовою, якою ведеться провадження, а у разі якщо така особа не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача. Жодних відомостей про участь перекладача в провадженні у даному протоколі - не зазначено. При цьому порушено визначені ст. 268 КУпАП права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до яких така особа має право користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження. Відповідно до ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках і в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, один з яких вручається останній. Відомості про те, що особа, що притягається до відповідальності, розуміє українську мову, та послуги перекладача не потребує, надані суду матеріали не містять. Відомостей, що копія протоколу та процесуальні права надані особі в перекладі на турецьку мову, матеріали справи також не містять. Відповідно до вимог п. 12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції №1376 від 06.11.2015, у разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.

А від так, складання протоколу від 22 січня 2022 року відносно іноземця, якому не забезпечено перекладача, є неприпустимим.

Також адвокат звернув увагу суду на те, що відповідно до змісту самого протоколу громадянин ОСОБА_1 має посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 , а відповідно до Постанови КМУ від 08.05.1993 № 340 Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та Наказу МВС від 07.12.2009 № 515 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22 травня 2020 року № 408) яким затверджено Інструкцію про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, для отримання іноземцями водійського посвідчення необхідно пройти встановлену процедуру.

Хоча іноземці мають право керувати транспортними засобами на території України на підставі міжнародного водійського посвідчення, після реєстрації в Україні вони повинні отримати водійське посвідчення Українського зразка. В даному випадку ОСОБА_1 , згідно довідки з інформаційного порталу національної поліції, яка міститься в матеріалах справи, посвідчення водія не отримував, а тому позбавлення права керувати транспортними засобами, в даній ситуації не можна застосовувати так як він взагалі не має права на керування відповідно до чинного законодавства, і позбавити його права керування отриманого відповідно до норм законодавства іншої країни є також неможливим.

З приводу результатів проходження на стан алкогольного сп`яніння адвокат зазначив, що в матеріалах справи знаходиться роздруківка з «Драгеру», якою ніби-то підтверджується результат тесту на стан сп`яніння, але у зв`язку з тим, що ця роздруківка є незадовільної якості, а саме не видно номеру приладу, номеру тесту та дати тесту, вважаю такий документ неналежним доказом по справі. Так як результати тесту використовувалися як при складанні акту огляду на стан сп`яніння так і при складанні протоколу про адміністративне правопорушення то такі докази теж неможливо вважати належними та достовірними. Таким чином, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою на це особою допущено суттєві порушення які призвели до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, гарантованих як Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, так і Конституцією України. Складення протоколу про адміністративне правопорушення, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і є одними із головних джерел доказів, з порушенням вимог КУпАП, унеможливлює прийняття судом рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Переглянувши відеозапис та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи не спростовних презумпцій, достатньо вагомих,чітких і взаємоузгоджених.

У відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом враховується, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

З долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був виявлений працівниками поліції на перехресті у власному автомобілі, який стояв. На вимогу працівника поліції він перепаркував його, після чого цей факт став підставою для його обвинувачення в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. З його пояснень на відеозаписі вбачається, що він сидів у машині та чекав на іншу машину, яка мала прибути з солодощами та прапорами з іншого міста, проте занадто затрималася.

Таким чином, вимога поліцейського екіпажу про перепаркування автомобіля була приводом, щоб останній здійснив рух і на нього складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зміст рапорта капрала поліції Циплякова Д. про зупинку транспортного засобу «opel vesta» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про національному поліцію України» містить недостовірні відомості, оскільки вони повністю спростовуються, дослідженими відеозаписом з яких слідує, що вказаний автомобіль був припаркований та працівники поліції його не зупиняли.

Дослідивши відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, їх поведінку та обстановку, яка склалась на місця події, суд доходить висновку, що в їх діях була провокація відносно ОСОБА_2 на вчинення адміністративного правопорушення.

З цього питання суд зазначає, що для відмежування провокації від допустимої поведінки Європейський суд з прав людини виробив ряд критеріїв, такі як: a) змістовний критерій, b) процесуальний критерій.

При цьому під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

У своєму рішенні «Банніков проти Росії» на обґрунтування факту порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод ЄСПЛ посилається на своє рішення «Худобін проти Російської Федерації», «Тейшейро де Кастро проти Португалії», правовий висновок в яких зводиться до вислову «правопорушення не було б скоєно, як би не було спровоковано».

Так, для визначення провокації злочину ЄСПЛ встановив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду, зокрема, що у постанові від 08 квітня 2020 року, справа № 164/104/18).

Отже, дослідженими матеріалами цієї справи встановлено, що працівники поліції наказали ОСОБА_3 перепаркувати автомобіль, а в подальшому інкримінували йому цей факт, як об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, вимога щодо перепаркування автомобіля була лише приводом для здійснення ОСОБА_4 руху для складання відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, поліцейський ОСОБА_5 , як суб`єкт правозастосування склав протокол стосовно ОСОБА_2 , самостійно не встановивши та не переконавшись, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом, тобто був водієм суб`єктом правопорушення, а також проігнорувавши вимогу ОСОБА_1 , що телефонного дзвінка до адвоката.

Крім того особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є громадянином іноземної держави, при цьому даних про те, що останній володіє державною мовою в матеріалах справи немає, тобто співробітниками поліції під час оформлення матеріалів даної адміністративної справи формально були забезпечені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, право користуватися послугами перекладача, якщо така особа не володіє мовою, якою ведеться провадження. У даному випадку, після встановлення уповноваженою посадовою особою того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не володіє державною мовою в достатньому обсязі для свого належного та ефективного захисту, повинна була діяти у відповідності з вимогами п. 12 Розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України N 1376 від 06 листопада 2015 року, якими встановлено, що у разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача, який призначається органом в провадженні якого перебуває справа.

Матеріали справи не містять відомості про те, що особа яка притягається до адміністративної відповідальності, розуміє українську мову. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 українською мовою не володіє, може розмовляти російською мовою, проте прочитати зміст протоколу не міг, текст у протоколі писав під диктовку працівника поліції. При цьому його прохання щодо дзвінка адвокату були проігноровані.

Європейський Суд з прав людини має сталу практику щодо розгляду справ із дотриманням права на допомогу перекладача як однієї зі складових прав обвинуваченого на захист, у контексті дотримання права на справедливий судовий розгляд, що зафіксовано у декількох рішеннях цього Суду, зокрема: "В контексті права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст. 6-3, підпункт (е) означає, що обвинувачений, який не розуміє мови, що використовується, або не розмовляє на ній, має право на безоплатну допомогу перекладача для письмового або усного перекладу всіх документів чи заяв по порушеній проти нього справі, що необхідні йому для розуміння того, що відбувається, та гарантувати його права" (Справа Шабельник проти України, рішення від 19.02.2009.

У справі "Кускані проти Сполученого Королівства" від 24.09.2002 Європейський суд з прав людини став на бік заявника, констатував порушення Конвенції, вказав, що обвинувачений навіть проживши кілька років в Сполученому Королівстві, недостатньо добре розумів англійську мову, внаслідок чого у нього виникли реальні труднощі в розумінні суті пред`явленого йому звинувачення. Інформація про звинувачення має надаватися особі мовою яку він розуміє, якщо особа не володіє мовою, що використовується і не розуміє її документ, що містить звинувачення, повинен бути перекладений, мовою зрозумілою обвинуваченому (рішення ЄСПЛ Хермі проти Італії, Велика палата Європейського суду (2006) § 68).

Допущенні інспектором патрульної поліції порушення при складанні цього протоколу про адміністративне правопорушення позбавляють суд можливості здійснити повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а отже досягти завдань провадження в справі про адміністративне правопорушення, що в свою чергу є перешкодою для розгляду адміністративної справи по суті, з`ясування її обставин та прийняття рішення по ній.

Матеріали справи не містять жодного доказу з приводу того, що в ході складання протоколу стосовно громадянина іншої держави було залучено перекладача, зафіксована відмова від послуг перекладача чи особою повідомлено про володіння українською мовою.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як "кримінальне обвинувачення", оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні ст. 6 Конвенції.

Як передбачено п. "а" ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

За таких обставин дії інспектора Циплякова Д.М. в порушення вимог вищезазначених положень закону, містили формальний характер, інспектор не встановив відомості, які виклав у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а його дії та поведінка свідчить про намір скласти відносно ОСОБА_2 протокол за будь-яких обставин.

За таких обставин, доходить висновку про відсутність інкримінованого працівником патрульної поліції в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 130, 245, 247, 251 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП - за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя: Філіпова І. М.