Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7900/21 Головуючий у 1-й інст. Шимон Л. С.
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Зав`язун С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Зав`язуна С.М.,

за участю: секретаря Гонгало Н.В., Дем`янчук Н.Д.,

представника потерпілих Бивалькевича В.П.,

потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

захисника Черткова В.О.,

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 на постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 15 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

зазначеною постановою ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 454 грн..

Згідно постанови суду, 18 серпня 2021 року близько 15 год 00 хв ОСОБА_3 , знаходячись в АДРЕСА_2 , вчинив психологічне насильство відносно своєї невістки ОСОБА_1 та сина ОСОБА_2 , ображаючи їх словами нецензурної лайки та погрожував фізичною розправою, перекрив доступ до каналізації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову суду скасувати, як незаконну, та прийняти нову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому, звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №782570 було складено поліцейським офіцером громади ОСОБА_4 одноособово не за місцем проживання, а в приймальній офіцера громади. Крім того, зазначені у протоколі свідки не мають жодного відношення до села Вереси та нічого не знають про подію. Наголошує, що в даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ним, його сином та невісткою відсутня, мав місце конфлікт, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки у нього був відсутній умисел на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілим. Звертає увагу, що потерпілі самі спровокували сварку, створивши перешкоди у користуванні ним його ж майном, що простежується із пояснень самої ОСОБА_1 яка вказувала на те, що між нею і ним виникла сварка 19.08.2021. Вважає, що саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП. Звертає увагу, що з фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуації викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, з урахуванням ще й того, що пояснення ОСОБА_1 надавала вже наступного дня - 19 серпень 2021 року. Також, звертає увагу, що пояснення ОСОБА_1 хоча й містять у собі посилання на завдання шкоди її психічною здоров`ю, однак, в чому саме полягала така шкоди є незрозумілим.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Положеннями ч.2 статті 7 КпАП України передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, визнаючи винним ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, суд першої інстанції перерахував докази, які досліджені судом першої інстанції, не вказавши при цьому якими конкретно доказами підтверджується винуватість останнього у вчиненні даного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, допустив неповноту судового розгляду, вирішуючи питання щодо винних дій ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не сприяв повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи, належним чином не дослідив докази і не дав їм відповідну правову оцінку, не обґрунтував чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_3 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №782570 від 19.08.2021 року, 18.08.2021 року близько 15 год 00 хв находячись в АДРЕСА_2 , вчинив психологічне насильство відносно своєї невістки ОСОБА_1 та сина ОСОБА_2 , ображаючи їх словами нецензурної лайки та погрожував фізичною розправою, перекрив доступ до каналізації (а.1).

Як вбачається з матеріалів справи, такі дії ОСОБА_3 підтверджуються лише заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_1 та копією доданого до них листа (а.6).

Так, потерпіла в протоколі прийняття заяви про правопорушення зазначала, що її свекор ОСОБА_3 постійно створює конфліктні ситуації, ображає словами нецензурної лайки, проклинає та пише листи з погрозами (а.4).

Із пояснень потерпілої, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що в неї та її сім`ї склалися вкрай неприязні відносини із її свекром, при зустрічі з ними він починає їх ображати нецензурними словами, погрожує фізичної розправою, приносить листи з погрозами в яких пише що спалить будинок, в якому вони проживають, нещодавно зруйнував каналізаційну трубу, погрожує що засипить криницю чи кине туди отруту (5).

Такі пояснення мають узагальнений характер та підтверджують тривалі неприязні відносини між учасниками провадження, в той же час не містять об`єктивних даних щодо предмету спору між сторонами про події та склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3 саме 18 серпня 2021 року.

Зі змісту пояснень ОСОБА_1 , які вона надала в суді першої інстанції вбачається, що 18.08.2021 року свекор ОСОБА_3 , приїхав до будинку, в якому вони проживають за адресою в АДРЕСА_2 , та почав ображати її та чоловіка, ОСОБА_2 , в присутності їх малолітньої доньки (13 років), при цьому погрожував розправою. Крім того, на вхідних дверях ОСОБА_3 почепив повідомлення з погрозами їх сім`ї, які вони сприйняли як реальні. ОСОБА_3 розбив трубу, виніс за межі їх ділянки, казав про те, що спалить дім та розіб`є криницю.

В той же час, в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що в 18.08.2021 року її свекор приїхав зранку, на подвір`ї висловлювався нецензурною лайкою, перекрив доступ до каналізації, вона весь час перебувала з донькою в будинку, на подвір`я не виходила, чоловіка в цей час не було.

На переконання апеляційного суду, такі пояснення є непослідовними та змінними, та по своїй суті не підтверджують викладені в протоколі обставини вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 в суді пояснив, що є сином ОСОБА_3 , з яким перебуває у неприязних стосунках. 18.08.2021 року батько приклеїв на вхідні двері будинку, в якому проживає з сім`єю, записку зі словами погроз безпосередньо йому та членам його родини. Про те, що цю записку чіпляв саме ОСОБА_3 , їм відомо, оскільки такий факт зафіксувала камера відеонагляду, встановлена на фасаді їх будинку. 18.08.2021 року мало місце побиття ОСОБА_3 каналізації, що зафіксовано відеокамерою, останній вирізав «заглушки». В суді апеляційної інстанції потерпілий також підтвердив, що 18.08.2021 року на момент події його вдома не було, йому зателефонувала дружина.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі- Закону) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі, зокрема, слова нецензурної лайки, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі словесні образи, погрози, приниження тощо спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Так, у справах про психологічне домашнє насильство обов`язково необхідно встановлювати, які саме негативні наслідки для психологічного стану постраждалої особи, перелічені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника.

Ці негативні наслідки (завдання шкоди психічному здоров`ю чи можливість спричинення такого виду шкоди), як обов`язкові елементи складу правопорушення повинні бути зазначені у протоколі.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №782570 від 19.08.2021 року фактично не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, зокрема у ньому не конкретизовано в чому саме полягало психологічне насильство вчинене ОСОБА_3 відносно своєї невістки ОСОБА_1 та сина ОСОБА_2 та чи завдана шкода психічному здоров`ю потерпілим, хоча це прямо випливає з диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно із ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед інших питань вирішує, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції, при розгляді матеріалів справи, в порушення вимог ст.278 КУпАП також не звернув уваги на те, що при складанні протоколу можливість настання чи не настання психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілим встановлена не була.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що дії визначені у пункті 14 частини першої статті 1 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (психологічне насильство) становлять склад правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, лише за умови, що в наслідок їх вчинення така шкода настала (що може підтверджуватись відповідними медичними документами, висновком експерта). В іншому ж випадку (за відсутності таких даних) доказуванню підлягає реальність сприйняття відповідних дій кривдника постраждалою особою як таких, що посягають на їх безпеку чи безпеку третіх осіб, створюють емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Ці дані можливо встановити і на підставі пояснень постраждалої особи та кривдника, але вони обов`язково мають бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення (які саме дії, бездіяльність, висловлювання кривдника призвели до яких конкретно наслідків для постраждалої особи) і, відповідно, відображені у постанові судді.

З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, апеляційний суд вважає, що складений стосовно ОСОБА_3 протокол не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, як в суді першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_3 свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні категорично заперечив та пояснив, що між ним та сім`єю сина ОСОБА_2 тривалий час існують неприязні відносини. Вказав, що 18.08.2021 року психологічне насильство не вчиняв, сина та невістку словами нецензурної лайки не ображав, фізичною розправою останнім не погрожував, доступ до каналізації перекрив, оскільки нечистоти, що зливаються до каналізації, потрапляють до його будинку, так як син не займається очисткою каналізації. Вказав, що син відключив йому світло, закрив криницю, калітку до входу до його будинку, зазначив, що чіпляв на двері будинку сина записку з погрозами, з метою аби вони одумалися та перестали чинити йому перешкоди в користуванні його майном, не маючи наміру у їх реальному виконанні. В підтвердження вказаних пояснень надав диск із фотокартками та відеозаписом.

На переконання апеляційного суду, перекриття каналізації, не є наслідком вчинення психологічного насильства, що ставиться у провину ОСОБА_3 та не може розцінюватись, як вчинення домашнього насильства, оскільки поза увагою судді залишилось, як місце вчинення правопорушення, так і той факт, що саме ОСОБА_3 чинили перешкодити в доступі до земельної ділянки та домоволодіння власником яких він є.

Так, згідно доказів, наданих особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, копії Державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, на якій побудований (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , та є власником вказаного будинку (29-33).

З долученого відеозапису та фотокарток (а.41), а також самої записки, (а.6) з погрозами, слідує що потерпілі повісили металеві ланцюги на хвіртку до входу до його будинку, на ворота, відключили світло ОСОБА_3 , і ці обставини потерпілі в суді апеляційної інстанції не заперечували.

На переконання апеляційного суду, пояснення ОСОБА_3 , згідно з якими він перекрив доступ до каналізації та повісив 18.08.2021 року записку, в якій писав, що спалить будинок, якщо потерпілі не знімуть цепи, не відкриють хвіртку і не підключать світло, саме з метою, щоб потерпілі усунули перешкоди у користуванні його майном, що належить йому на праві власності, є неспростованими.

Так, апеляційним судом встановлено, що між ОСОБА_3 та його сином і невісткою склалися вкрай неприязні стосунки, існує спір щодо користування будинком, вказаною земельною ділянкою та об`єктами життєзабезпечення на ній (електропостачання, водопостачання, водовідведення), сімейний конфлікт є тривалий, продовжується довгий час (більше 8 років), взаємний, що не можна трактувати як вчинення насильства в сім`ї.

При цьому, під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Відтак, обопільні словесні образи та нецензурна лайка в межах довготривалого конфлікту, який склався між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілих не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення.

Отже, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи №296/7900/21 відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, в тому числі щодо наслідків дій ОСОБА_3 для психологічного стану ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Виходячи з вказаних обставин, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно сина та невістки, оскільки фактично між ними має місце спір щодо порядку користування майном, яке на праві власності належить ОСОБА_3 .

Виходячи з вищезазначеного, вирішуючи справу, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, викладені в оскарженій постанові висновки щодо наявності в діях ОСОБА_3 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейським судом з прав людини та основоположних свобод неодноразово зазначалось, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, які по суті мають ознаки, «притаманні кримінальному обвинуваченню», необхідно застосовувати підходи кримінального судочинства (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року «Коробков проти України», рішення від 30 травня 2013 року «Малофєєва проти Росії», та інші).

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати і протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02, рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03)). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Отже, сукупністю досліджених доказів в справі про адміністративне правопорушення не доведено винуватість ОСОБА_3 за ч.1 ст.173-2 КУпАП поза розумним сумнівом, оскаржена постанова суду першої інстанції є необґрунтованою.

Враховуючи вище наведене, апеляційний суд вважає необхідним постанову суду скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 15 листопада 2021 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн., - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду С.М. Зав`язун