Справа №577/5450/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Кравченко В. О.
Номер провадження 33/816/74/22 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання Баришевої А.І., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.11.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець Сумської області с. Підлипне, зареєстрований в АДРЕСА_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 3 (три) доби.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.11.2021 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 3 доби за те, що він 06.10.2021 року близько 15 год. 00 хв., вчинив економічне насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме обмежив доступ до спільного помешкання шляхом заміни вхідних замків за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого остання разом із неповнолітньою дитиною вимушена проживати у сторонніх осіб, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.11.2021 року, скасувати, долучити належні та допустимі докази, які спростовують висновки суду першої інстанції, які додаються до матеріалів апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що протокол про адміністративне правопорушення від 06 жовтня 2021 року серії ВАБ №437031 складено з грубим порушенням Інструкції з оформленням матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 6 листопада 2015 року №1376 та без додержання вимог ст.256 КУпАП, а саме в даному протоколі невірно вказано потерпілу особу, яка після розірвання шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_3 » та дружиною ОСОБА_1 не являється.

Зазначав, що у всіх матеріалах містяться розбіжності, щодо заподіяної шкоди, оскільки в протоколі працівник поліції зазначив «вчинив економічне насилля, а саме обмежив доступ до спільного помешкання шляхом заміни вхідних замків….. чим міг заподіяти шкоди здоров`ю потерпілої» не конкретизовано якої саме шкоди здоров`ю апелянт міг завдати змінивши замок у веранді де знаходиться вогнепальна зброя, разом з тим в письмових поясненнях, що додаються до матеріалів справи ОСОБА_2 не вказує, що вона викликала поліцію оскільки апелянт позбавив її житла, а зазначає, що реєстрацію на службу 102 зробила з метою фіксації факту заміни замка. Тобто, на думку апелянта, відсутня об`єктивна сторона правопорушення.

Вказував, що у зазначеному протоколі відсутні пояснення ОСОБА_1 , свідки, інші докази скоєння правопорушення, визначені ст.251 КУпАП. В протоколі не зазначено про те, що пояснення правопорушника містяться на окремому аркуші і додаються до протоколу та не вказано кількість аркушів пояснення. Разом з тим, в протоколі в графі пояснення особи зазначено «вину не визнав» , підпис правопорушника відсутній, відмітка про те, що запис здійснено «з його слів записано вірно та ним прочитано» відсутня. Таких доказів, які б беззаперечно підтверджували факт вчинення інкримінованих апелянту дій, ініціатором складення протоколу до нього не додано.

Зазначав, що всупереч положенням ст.33 КУпАП, в протоколі зазначені неповні відомості про особу, зокрема, не зазначені освіта, про те, що він є пенсіонером, сімейний стан правопорушника, а також не зазначено РНОКПП порушника, що свідчить про не встановлення його особи, а отже і можливості перевірки причетності його до скоєного, відсутні характеризуючи дані на правопорушника, підтвердження проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Звертав увагу на те, що супровідний лист, згідно якого направлялись адміністративні матеріали взагалі не підписаний начальником Конотопського РВ ГУНП в Сумській області підполковником поліції Сергієм Забозлаєвим, тому не зрозуміло, чому дані адміністративні матеріали були прийняті судом.

Вказував, що як вбачається з матеріалів справи апелянт з ОСОБА_2 «тривалий час не проживає, ОСОБА_2 проживає у знайомих», спільного побуту не ведуть, отже ОСОБА_2 не може являтись членом сім`ї апелянта, оскільки ні протоколом про адміністративне правопорушення, ні оскаржуваною постановою, ні іншими доказами не встановлено те, що ОСОБА_2 проживає однією сім`єю з апелянтом, веде з ним спільне господарство, тобто є членом його сім`ї, що виключає відповідальність за ст..173-2 КУпАП.

Зазначав, що оскаржуваною постановою не встановлено, які конституційні права і свободи члена сім`ї порушив апелянт, чи спричинено моральну шкоду, в протоколі і в постанові містяться розбіжності щодо завданої шкоди, в протоколі зазначено «вчинив економічне насилля, а саме обмежив доступ до спільного помешкання шляхом заміни вхідних замків….. чим міг заподіяти шкоди здоров`ю потерпілої», а в постанові вказано окрім економічного насилля ще й психологічні страждання.

Вказував, що в оскаржуваній постанові суд невірно вказав прізвище поліцейської, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Наголошував, що в діях апелянта відсутній умисел, оскільки про те, що його колишня дружина має намір прийти в будинок, де проживає апелянт, вона повідомляла тоді, коли він перебував у лікарні, у зв`язку з чим не міг відповідати на телефонні дзвінки, що підтверджується рапортом старшого лейтенанта поліції Радченко П. від 06 жовтня 2021 року.

Зазначав, що твердження ОСОБА_2 про те, що «у зв`язку з заміною вхідного замку у спільному будинку вона змушена проживати з дитиною у знайомих» не відповідають дійсності, оскільки колишня дружина з донькою не проживає з апелянтом з серпня 2021 року та у вересні 2021 року забрала свої речі та частину побутової техніки і меблів та добровільно змінила їхнє місце проживання. А замок було змінено у наслідок того, що у вересні 2021 року було здійснено викрадення майна ОСОБА_1 з літньої кухні шляхом злому дверей та заподіяно ОСОБА_1 тілесних ушкоджень сином колишньої дружини за місцем його проживання.

Наголошував, що апелянт при зміні замку не ставив за мету не допуск колишньої дружини ОСОБА_2 до житла чи позбавлення її житла, що вказує на відсутність умислу у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Вказував, що про ці факти апелянт повідомляв в судовому засіданні, проте судом першої інстанції не було враховано дані обставини справи, в задоволенні усних клопотань апелянта про долучення до матеріалів справи документів судом було відмовлено.

Крім того, звертав увагу на те, що на письмових поясненнях ОСОБА_1 зі зворотної сторони підпис суттєво відрізняється від підпису в паспорті та в інших матеріалах справи, про що зазначав апелянт в судовому засіданні.

Зазначав, що судом при накладенні адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, як найсуворішого з покарання передбаченого санкцією ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладається відповідно до ст.32 КУпАП у виняткових випадках в оскаржуваній постанові не було вмотивовано в чому полягає винятковість та необхідність накладення на апелянта такого суворого покарання. Більш того, не було взято до уваги те, що апелянт прожив з колишньою дружиною 20 років і жодного разу не притягувався до відповідальності за насильство в сім`ї, майновий стан апелянта (змогу сплатити штраф), вік 63 роки та не було враховано суворість стягнення в порівнянні з фактично вчиненим порушенням, а також те, що ОСОБА_1 має серйозні захворювання, внаслідок чого перебуває останні роки на дієті, харчується по годинам між прийомами постійних ліків.

Вважав накладене стягнення непропорційним переслідуваній меті.

Заслухавши доводи апеляційної скарги, позицію особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав частково та просив змінити постанову суду в частині накладеного адміністративного стягнення, апеляційний суд приходить до таких висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Нормами наведеного закону визначено, що економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №437031 від 06.10.2021 року, заявою до правоохоронного органу та поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства кривдником ОСОБА_1 , у якій вказано про високий рівень небезпеки внаслідок погроз фізичною розправою, рапортом працівника поліції ОСОБА_4 (на даний час знаходиться на лікарняному, а тому не змогла прибути у судове засідання), у якому зафіксовано, що реагуючи на виклик 06.10.2021 року о 15 год 30 хв. підтвердився факт економічного насильства відносно заявниці ОСОБА_2 , яка не змогла відкрити двері будинку, оскільки вхідні замки були замінені. Факт заміни замків ОСОБА_1 не заперечував.

При цьому, доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення від 06 жовтня 2021 року серії ВАБ №437031 складено з грубим порушенням Інструкції з оформленням матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 6 листопада 2015 року №1376 та без додержання вимог ст.256 КУпАП, а саме в даному протоколі невірно вказано потерпілу особу, яка після розірвання шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_3 » та дружиною ОСОБА_1 не являється, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки прізвище потерпілої вказано зі слів заявниці, що не є порушенням даної Інструкції.

Щодо доводів апелянта про те, що на думку апелянта, відсутня об`єктивна сторона правопорушення, то апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення в якому зазначена суть вчиненого адміністративного правопорушення.

Твердження апелянта про те, що у зазначеному протоколі відсутні пояснення ОСОБА_1 , свідки, інші докази скоєння правопорушення, визначені ст.251 КУпАП. В протоколі не зазначено про те, що пояснення правопорушника містяться на окремому аркуші і додаються до протоколу та не вказано кількість аркушів пояснення. Разом з тим, в протоколі в графі пояснення особи зазначено «вину не визнав» , підпис правопорушника відсутній, відмітка про те, що запис здійснено «з його слів записано вірно та ним прочитано» відсутня та зазначені неповні відомості про особу, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відповідає нормам ст.251 КУпАП та в ньому зазначені всі необхідні відомості та підписи.

Щодо доводів апелянта про те, що супровідний лист, згідно якого направлялись адміністративні матеріали взагалі не підписаний начальником Конотопського РВ ГУНП в Сумській області підполковником поліції Сергієм Забозлаєвим, тому не зрозуміло, чому дані адміністративні матеріали були прийняті судом, а також те, що в оскаржуваній постанові суд невірно вказав прізвище поліцейської, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , то дана обставина хоч і існує, однак ніяким чином не впливає на достовірність та правильність самих матеріалів справи.

Доводи апелянта про те, що він з ОСОБА_2 «тривалий час не проживає, ОСОБА_2 проживає у знайомих», спільного побуту не ведуть, отже ОСОБА_2 не може являтись членом сім`ї апелянта, оскільки ні протоколом про адміністративне правопорушення, ні оскаржуваною постановою, ні іншими доказами не встановлено те, що ОСОБА_2 проживає однією сім`єю з апелянтом, веде з ним спільне господарство, тобто є членом його сім`ї, що виключає відповідальність за ст.173-2 КУпАП, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, оскільки ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 встановлено коло осіб на який він поширюється, а саме колишнє подружжя.

Щодо доводів апелянта про те, що оскаржуваною постановою не встановлено, які конституційні права і свободи члена сім`ї порушив апелянт, чи спричинено моральну шкоду, в протоколі і в постанові містяться розбіжності щодо завданої шкоди, в протоколі зазначено «вчинив економічне насилля, а саме обмежив доступ до спільного помешкання шляхом заміни вхідних замків….. чим міг заподіяти шкоди здоров`ю потерпілої», а в постанові вказано окрім економічного насилля ще й психологічні страждання, то їх апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки в оскаржуваній постанові наведені всі обґрунтування вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Твердження апелянта про те, що в його діях відсутній умисел, оскільки про те, що його колишня дружина має намір прийти в будинок, де проживає апелянт, вона повідомляла тоді, коли він перебував у лікарні, у зв`язку з чим не міг відповідати на телефонні дзвінки, що підтверджується рапортом старшого лейтенанта поліції Радченко П. від 06 жовтня 2021 року, та він апелянт при зміні замку не ставив за мету не допуск колишньої дружини ОСОБА_2 до житла чи позбавлення її житла, то їх апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що міняючи замок він усвідомлював про відсутність у інших осіб ключів від нього, а висновки про те, що замок був змінений з метою збереження майна в сейфі та того, що у вересні 2021 року було здійснено викрадення майна ОСОБА_1 з літньої кухні шляхом злому дверей та заподіяно ОСОБА_1 тілесних ушкоджень сином колишньої дружини за місцем його проживання, то доступ до сейфу і так обмежений наявністю в ньому замку.

Щодо доводів апелянта про те, що твердження ОСОБА_2 про те, що «у зв`язку з заміною вхідного замку у спільному будинку вона змушена проживати з дитиною у знайомих» не відповідають дійсності, оскільки колишня дружина з донькою не проживає з апелянтом з серпня 2021 року та у вересні 2021 року забрала свої речі та частину побутової техніки і меблів та добровільно змінила їхнє місце проживання, то апеляційний суд не може прийняти їх до уваги, оскільки підстав не довіряти поясненням потерпілої апеляційний суд не вбачає.

Щодо доводів апелянта про те, що судом було відмовлено в задоволенні усних клопотань апелянта про долучення до матеріалів справи документів, то апеляційний суд на задоволення вимог апеляційної скарги долучив дані документи до матеріалів справи.

Твердження апелянта те, що на письмових поясненнях ОСОБА_1 зі зворотної сторони підпис суттєво відрізняється від підпису в паспорті та в інших матеріалах справи, про що зазначав апелянт в судовому засіданні, то апеляційний суд визнає їх безпідставними, оскільки згідно матеріалів справи ні апелянтом, ні іншими учасниками справи не заявлялись клопотання про проведення експертизи з метою доведення даного факту.

Таким чином, розглядаючи справу, суддя районного суду дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП і доказів на спростування такого висновку в апеляційній скарзі не наведено і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає доцільним змінити накладене ОСОБА_1 адміністративне стягнення, з врахуванням наступного.

Так, ст. 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який вину визнав частково, його процесуальну поведінку під час розгляду справи як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, його майновий стан, а також, те що на він жодного разу не притягувався до відповідальності за насильство в сім`ї, вік правопорушника 63 роки та те, що він має серйозні хронічні захворювання, внаслідок чого перебуває останні роки на дієті, харчується по годинам, апеляційний суд вважає можливим застосувати до останнього не найсуворіший захід адміністративної відповідальності, який передбачає ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - адміністративний арешт, а більш м`яке адміністративне стягнення, передбачене санкцією вказаної статті, у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. , яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2021 року відносно ОСОБА_1 , в частині призначення адміністративного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. за наступними реквізитами: отримувач: ГУК Сум.обл/Конотопська МТГ/21081100, рахунок IBAN: UA0018530, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37970404, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів: 21081100.

В іншій частині постанову судді залишити без зміни.

Роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, що у разі несплати штрафу у п`ятнадцятиденний термін з дня вручення йому постанови, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна де у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у постанові про стягнення штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.