Справа №: 146/1778/21
Провадження №: 3/148/79/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Ковганич С.В. розглянув матеріали, які надійшли з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людинипро те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , притягується до адміністративної відповідальності за порушення ст. 212--3 ч.2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 30.11.2021 вбачається, що у діях Томашпільського селищного голови ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 212-3 ч.2 КУпАП, а саме, несвоєчасне надання інформації. ОСОБА_1 інкримінується, що 06.10.2021 до Томашпільської селищної ради звернувся ОСОБА_2 із запитом на публічну інформацію, в якому просив надати копію рішення «Про затвердження нормативно-грошової оцінки земель Томашпільської селищної ради» та інших документів, відповідь на запит просив надіслати протягом 5 робочих днів з часу отримання запиту на його електрону адресу. Радою відповідь на запит датована 12.10.2021 за № 01-14/67, про те на електрону адресу ОСОБА_2 надіслана лише 21.10.2021.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 вини у вчиненні даного правопорушення не визнав та пояснив, що 06.10.2021 в Томашпільській сільській раді було зареєстровано запит заявника ОСОБА_2 на отримання публічної інформації. Відповідь на запит, відповідно до ЗУ «Про доступ до публічної інформації» надано заявнику в межах 5 робочих днів, а саме 12.10.2021 шляхом надсилання на електронну пошту заявника, що також підтверджується записом в журналі вихідної кореспонденції публічної інформації із реєстрацією відповіді саме 12.10.2021. Слід зазначити, що жодних виправлень у датах у журналі не спостерігається, що свідчить про допустимість даного доказу. Однак, скріншот екрану з доказом направлення електронної пошти, працівниками селищної ради не зроблено, враховуючи велику кількість листів які надходять на адресу селищної ради відправленні листи з електронної пошти селищної ради автоматично видаляються через певний проміжок часу. Проте, ОСОБА_2 звернувся до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини зі скаргою про порушення посадовою особою Томашпільської сільської ради ст. ст. 5,22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» і зазначив, що відповідь на його запит на електронну пошту надійшла 21.10.2021, тобто не в межах 5 робочих днів. Як доказ отримання листа не в строк ОСОБА_2 надав роздруківку із електронної пошти. Регіональний представник Уповноваженого Верховної ради України з прав людини Левицький О.О. не піддавшись сумніву, чи справді роздруківка надана ОСОБА_2 відображає інформацію про лист, що надісланий Томашпільською сільською радою ОСОБА_2 , а також відповідність дати, яка вказана на роздруківці, даті отримання листа ОСОБА_2 не отримавши від останнього додаткових підтверджуючих документів, склав протокол відносно нього як селищного голову, про порушення вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації». Вважає, що Томашпільська селищна рада надала вчасно відповідь на запит ОСОБА_2 про доступ до публічної інформації, про що свідчать записи в Журналі вихідної кореспонденції публічної інформації. Однак, регіональний представник Уповноваженого Верховної ради України з прав людини Левицький О.О. при складані протоколу про адміністративне правопорушення грубо порушив його права та вимоги КУпАП, важає, дії останнього не правомірними, а притягнення його до адміністративної відповідальності за дане правопорушення безпідставним. Просить закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 212-3 ч.2 КУпАП, на підставі ст. 247 п.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б могли свідчити про його провину.

Суддя, дослідивши матеріали справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення від 30.11.2021 (а.с.3-8) та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення ОСОБА_1 приходить до наступного висновку.

Так, порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації утворює склад адміністративного правопорушень, передбаченого ст. 212-3 ч. 2 КУпАП.

Разом з тим, згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Диспозиція ст. 212-3 ч.2 КУпАП, передбачає відповідальність за порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації.

В даному випадку ОСОБА_1 інкриміновано несвоєчасне надання інформації, проте, як вбачається з матеріалів справи, згідно копій сторінок журналу вихідної кореспонденції публічної інформації Томашпільської селищної ради (а.с. 47,48), 12.10.2021 зареєстрована відповідь ОСОБА_2 на його запит від 06.10.2021 і дана відповідь надіслана на електрону пошту останнього.

Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до положень ст. ст. 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, який складається на спеціальному бланку уповноваженою на те посадовою особою у разі вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, та в якому з дотриманням установленого порядку фіксуються всі істотні обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

Таким чином, складання протоколу та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення, та в силу положень ст.. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Системний аналіз положень ст. ст. 254, 255, 256 КУпАП дає підстави дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

При цьому протокол про адміністративне правопорушення має відповідати встановленим до нього вимогам закону, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання відповідних доказів на підтвердження викладених у ньому відомостей покладається на особу, яка уповноважена на оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Проте, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, у даному протоколі від 30.11.2021, відсутній підпис і пояснення ОСОБА_1 , відсутній запис про відмову особи яка притягається до адміністративної відповідальності від підпису протоколу та від дачі пояснень, відсутній підпис останнього, про роз`яснення йому прав і обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП.

Також, у матеріалах справи, відсутня інформація про виклик порушника для складання протоколу, а лише міститься лист Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Вінницькій області, без дати документу, про заочне роз`яснення змісту ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про права та обов`язки ОСОБА_1 (а.с. 15).

Крім того, матеріали справи не містять інформації про вручення чи відмову отримання протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, це свідчить про формальний підхід Уповноваженого до розгляду справи за порушення ст.. 212-3 ч.2 КУпАП.

Даний адміністративний матеріал, щодо вчинення правопорушення гр. ОСОБА_1 направлявся на доопрацювання, для належного оформлення, проте дані недоліки усунуті уповноваженою особою не були. Натомість суду було надано лист Регіонального представника Уповноваженого Верховної ради України з прав людини Левицького О.О. з якого слідувало, що протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 складений відповідно до Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 16.02.2015 за № 3/02-15, проте суд не бере до уваги даний лист, як доказ, щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення і вважає його неналежним доказом, оскільки вимоги щодо змісту та порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення регулює КУпАП, а не Порядок.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Водночас стаття 280 КУпАП покладає обов`язок на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Згідно із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ст. 6 ч.1 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

В розумінні Європейського Суду з прав людини справи про адміністративні правопорушення (проступки) є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1ст.51КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 КУпАП).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Згідно ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Наявні у справі матеріали не містять безперечних доказів і є недостатніми для однозначного висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні ст. 212-3 ч.2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини №39598/03 від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» та рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), а інших належних доказів не надано, суддя, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, доходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 212-3 ч.2 КУпАП.

Відповідно до ст. 247 п.1 ч.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.212-3 ч.2 підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 9, 247 п.1, 212-3 ч.2, 245, 251, 256, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 212-3 ч.2 КУпАП провадженням закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області на протязі десяти днів з дня її винесення.

Суддя: