Провадження №: 3-в/755/14/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2022 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Галига І.О., розглянувши клопотання адвоката Гавриша С.О. в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року у справі №755/16216/20 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП в порядку виключного провадження, -

В с т а н о в и в:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становив 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років, без оплатного вилученням транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 420 грн. 40 коп. в дохід держави.

На день звернення до суду адвоката Гавриша С.О. із клопотанням про перегляд даної постанови за виключними обставинами постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року набрала законної сили.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 стало відомо про постанову Дніпровського районного суду м. Києва лише 13.12.2021 року під час ознайомлення з матеріалами адміністративної справи №758/8565/21 у Подільському районному суді м. Києва.

Зазначив, що судом при винесенні даної постанови було взято до уваги протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 541629 від 12.10.2020 року в якому зазначено кваліфікацію адміністративного злочину за ч. 3 ст. 130 КУпАП, яка не підтверджена відповідними постановами судів про притягнення до адміністративної відповідальності протягом року, при тому, що постанова серії БД № 188459 від 04.02.2019 року не підпадає під річний термін, та зробити висновок про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 541629 від 12.10.2020 року неправильно зазначена кваліфікація адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП, а повинна бути зазначена ч. 2 ст. 130 КУпАП. Фактично ОСОБА_1 , всупереч вимог ст. 62 Конституції і частин 2 статі 6 Конвенції 1950 р (Презумпція невинуватості) та ч. 1 ст. 7 Конвенції 1950 р., тобто обґрунтованості вчиненого правопорушення і застосування за недоведеним фактом вчинення суворішого покарання, ніж того, яке могло було б бути застосовано, коли б було дотримано передбачену законом процедуру, визнано винуватим і притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП - повторне вчинення особою дій, передбачених частиною першої статті, двічі протягом року, якої він не вчиняв.

Також вказав, що в матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували повідомлення належним чином ОСОБА_1 про розгляд адміністративної справи, а також відсутні дані про направлення йому та підтвердження про отримання ним прийнятого рішення по справі № 755/16216/20. Просив переглянути постанову від 01.12.2020 року в порядку виключного провадження та скасувати її із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Адвокат Гавриш С.О. підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Вислухавши думку захисника, дослідивши матеріали справи, суддя прийшов до висновків, які мотивує наступним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП. законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України. КУпАП нормативно не врегульовано порядок перегляду рішень суду за виключними обставинами.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Таким чином, перегляд рішень у справах про адміністративні правопорушення може бути здійснено за аналогією закону відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

Суддя, виходячи із правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов також поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження і на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12); рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), зазначає, що на цю категорію справ поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість суду застосувати аналогію закону при перегляді постанови судді суду першої інстанції за виключними обставинами, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП інші норми закону, зокрема положення КПК, які регламентують відповідні правовідносини, так як КУпАП не передбачає порядку і процедури перегляду справ за виключними обставинами, хоча згідно міжнародних норм права це є невід`ємним правом особи (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції та для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Тому, з метою забезпечення доступу до правосуддя, суд вважає за можливе здійснити перегляд справи за аналогією закону та відповідно до правових позицій Верховного Суду - за нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Виключними обставинами визнаються: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Крім того, частиною 4 статті 459 КПК України визначено, що обставини, передбачені пунктом 3 частини третьої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили. Обставини, що стосуються зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, у разі неможливості ухвалення вироку можуть бути підтверджені постановою або ухвалою про закриття кримінального провадження, ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Конституції України підозрюваному, обвинуваченому і підсудному гарантується право на захист. Однією із найефективніших форм правового захисту прав громадянина є судовий захист. Право на захист у судовому порядку є конституційним і не вимагає додаткового закріплення в інших нормативно-правових актах.

Так, стаття 55 Конституції України містить норму, що встановлює право кожного: звертатися до суду для оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна та будь-якими, незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних.

Дослідивши клопотання сторони захисту судом встановлено, що дане клопотання не містить посилання на виключні обставини, доводи клопотання щодо неправильності кваліфікації вчиненого адміністративного правопорушення та посилання на порушення законодавства під час розгляду адміністративного матеріалу не можуть вважатися виключними обставинами у розумінні ст. 459 КПК України.

Відповідно до ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як вбачається із поданого захисником клопотання, про перегляд постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року за нововиявленими обставинами стороною захисту у клопотанні не зазначається, а тому судом не розглядається.

На підставі викладеного, судом не вбачається підстав для задоволення клопотання адвоката Гавриша С.О. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року у справі №755/16216/20 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП в порядку виключного провадження.

Керуючись ст.ст. 283, 294 КУпАП, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання адвоката Гавриша С.О. в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року у справі №755/16216/20 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП в порядку виключного провадження - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: