КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 33/824/1274/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Кирилюк Г. М., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Федорова Дмитра Сергійовича на постанову Подільського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року в складі судді Будзан Л. Д., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Федоров Д. С. просить скасувати постанову Подільського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що суд надав помилкову оцінку доказам, а оскаржувана постанова є необґрунтованою.

Як встановлено в оскаржуваній постанові, в судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, вказавши, що керував транспортним засобом, при цьому пояснив, що 16.07.2021 в колективі вони святкували День бухгалтера, і тому, щоб не керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, заздалегідь вийшов на стоянку біля «Житнього ринку» та перепаркував автомобіль.

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 вказала, що в той день компанія працівників святкувала День бухгалтера та попросили ОСОБА_1 , щоб він вийшов та перепаркував автомобіль. Після цього вони продовжили святкувати, а коли вийшли до таксі, щоб їхати додому - на нього вже чекали працівники поліції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення від 16.07.2021 серії ААБ №211981. В судове засідання тричі викликались працівники поліції, проте жодного разу не з`явились, причини неявки не повідомили. Доведеність вини ОСОБА_1 даними протоколу про адміністративне правопорушення сторона захисту не мала можливості спростувати шляхом їх безпосереднього допиту, що є порушенням статті 6 §1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та свідчить про недопустимість вказаного доказу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки зазначав, що дійсно відмовився від проходження огляду, оскільки не здійснював керування автомобілем після того, як він його припаркував та пішов святкувати з колективом День бухгалтера. Пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , направлення водія ОСОБА_1 на огляд жодним чином не підтверджують факту керування ним транспортним засобом.

Зазначив, що рапорт поліцейських ППОП №1 ГУНП у м. Києві сержантів поліції Гришина І. та ОСОБА_5 , з якого вбачається, що о 21 год. 20 хв. на вул. Хорива, Ѕ було помічено автомобіль «Лексус», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перед службовим автомобілем зробив рух заднім ходом, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , не може бути визнаний судом як належний та допустимий доказ вини у розумінні ст.251 КУпАП. Така позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16-а.

Розписка дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про те, що вона приймає керування автомобілем від чоловіка та зобов`язується доставити його за місцем проживання, не свідчить про доведеність факту керування транспортним засобом, а є лише заходом уникнення примусової евакуації автомобіля на штрафмайданчик.

Вважає, що наявний в матеріалах справи відеозапис є неналежним доказом, оскільки працівники поліції не попереджали ОСОБА_1 про здійснення відеофіксації на нагрудні камери. Жодним законом не передбачено можливості таємного відеофіксування особи під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

З вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки він не здійснював керування транспортним засобом. Матеріали справи не містять жодного доказу керування ним транспортним засобом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Федоров Д. С. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №211981 від 16 липня 2021 року, 16.07.2021 о 21 год. 29 хв. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Lexus ЕS-350, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Хорива з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння або на місці зупинки транспортного засобу водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги м. 2. 5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення і відомості, які відображені в ньому є лише одним із доказів, на підставі яких суд, в ході розгляду справи, встановлює наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення. При цьому, джерела доказів, перелік яких вказаний в ст. 251 КУпАП, дає можливість суду оцінити кожен з доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд погоджується, що пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , направлення водія ОСОБА_1 на огляд, розписка дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про прийняття керування автомобілем від чоловіка не доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в момент зупинки.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги в тій частині, що рапорт поліцейських ППОП №1 ГУНП у м. Києві сержантів поліції Гришина І. та Клопенка В., з якого вбачається, що о 21 год. 20 хв. на вул. Хорива, Ѕ було помічено автомобіль «Лексус», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перед службовим автомобілем зробив рух заднім ходом, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , є неналежним доказом по справі.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 20 травня 2020 року (справа №524/5741/16-А), рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

В даному випадку до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №211981 долучено відеозаписи з нагрудної камери поліцейського №АА00624, які є належними і допустимими доказами, та які свідчить про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З відеозаписів, які містяться на DVD-дисках, вбачається, що ОСОБА_6 фактично визнав ту обставину, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Так, на запитання працівника поліції ОСОБА_1 повідомив, що : « Машину решил поставить на стоянке, потому что я директор Житнего рынка. Я решил ее поставить ближе сюда. Два метра проехал вправо, поставил, вышел. Полицейская машина…»; « Рух був, я не отрицаю. Метр туда, метр туда».

З вказаного відеозапису також встановлено, що ОСОБА_2 , яка була допитана в суді першої інстанції в якості свідка, щодо обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом зазначала: « Рух був рівно на стільки… Ми були в приміщенні, ОСОБА_1 вийшов подивитись як припарковано авто, мав намір його залишити, тут є у нас охорона, яка пригляне. Здійснення руху було лише для того, щоб притиснутись ближче до… Вийшло так випадково. Їхати ніхто не мав наміру».

Суд першої інстанції правильно оцінив покази ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , які були надані ними в судовому засіданні, з урахуванням зібраних по справі доказів в їх сукупності.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП (80731-10) не має значення, протягом якого часу особа, яка

перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Сукупність відповідей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які зафіксовані на відеозапису, беззаперечно підтверджують ту обставину, що ОСОБА_1 , перепарковуючи належний йому транспортний засіб, був саме водієм в розумінні п.1.10 Правил дорожнього руху України.

З наданого суду відеозапису також чітко вбачається, що ОСОБА_1 відмовився як від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, так і відмовився проїхати до медичного закладу для такого огляду.

Факт відмови від проходження огляду ОСОБА_1 не оспорюється.

У відповідності до ч.1 ст.265-1 КУпАП поліцейським було тимчасово вилучене посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія у протоколі про адміністративне правопорушення зроблена відповідна відмітка.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис є неналежним доказом, оскільки працівники поліції не попереджали ОСОБА_1 про здійснення відеофіксації на нагрудні камери є необґрунтованими.

Згідно ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів i технічних засобів, що мають функції фото- i кінозйомки, відеозапису, засобів фото- i кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляду особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, ОСОБА_1 був повідомлений працівником поліції про застосування технічних засобів відеозапису, які також були розміщені на видному місці.

Добровільне надання ОСОБА_1 пояснень щодо обставин подій, без попередження на початку спілкування про права, гарантовані ст. 63 Конституції України, не свідчить про неналежність відеозапису, як доказу по справі.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції і могли б слугувати підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях вказаної особи складу адміністративного правопорушення, апеляційна скарга не містить та при розгляді скарги апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Федорова Дмитра Сергійовича залишити без задоволення.

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк