Справа № 263/150/22
Провадження № 3/263/951/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Томілін Олексій Миколайович, розглянувши матеріали, які надійшли з Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка не працює, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №417547 від 23.12.2021 ОСОБА_1 22.12.2021 о 22:30 годині, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинила дії психологічного характеру у відношенні свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме: висловлювалася нецензурною лайкою, ображала, чим своїми діями скоїла домашнє насильство та вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Вину у інкримінованому правопорушенні не визнала, вважає, що її чоловік намагається уникнути своєї відповідальності за домашнє насилля щодо неї та дітей.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, не встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В письмових поясненнях, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 зазначив, що 22.12.2021 відбулася сварка з його дружиною ОСОБА_1 , після якої вона викликала поліцію та щоб уникнути с конфлікту він пішов з дому до його батьків. О 20:30 годині він прийшов додому із сином після тренування. Просив до їхнього повернення нагріти бойлер. Коли вони прийшли, дружина навмисно пішла приймати ванну та купалася до 22:30 години. Вийшовши з ванни ображала його. Дружина таємно зустрічалася неодноразово з іншим чоловіком, він постійно консультує її, щоб змусити ОСОБА_2 піти з дому, відібрати усе майно та швидше розлучитися. При дітях провокувала скандал, принижувала його.

В письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що 22.12.2021 після судового засідання по справі про розлучення її чоловік прийшов до їхнього спільного помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , і влаштував сварку, погрожуючи їй, психологічно тиснув, ображав, провокуючи у присутності дітей. До пізньої ночі, приблизно до 23:00 години, голосно ображав, незважаючи на присутність дітей, погрожував вигнати з житла, телефонував з погрозами її батькам, говорив, що якщо вона розлучиться, він знищить її і залишить ні з чим. Вона викликала поліцію, і коли він почув це вдарив її та швидко втік. Далі продовжував погрожувати по телефону та у соцмережах. Такі дії повторюються щовечора, він принижує її при дітях, агресивний, коли цього ніхто не бачить.

Згідно з ч.1 ст. 173-2 КУпАП, передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в даному випадку на органи поліції.

Крім того, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Суд зауважує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Єдиного реєстру судових рішень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у процесі розлучення (ухвала Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11.10.2021 про відкриття провадження по справі №263/10387/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу), крім того з Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що на розгляді у Жовтневому районному суді м.Маріуполя Донецької області перебувають цивільні справи за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (справа №263/13525/21, справа № 263/13995/21), крім того, заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22.12.2021 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, у яких відсутні докази на підтвердження факту, який би свідчив про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вивчивши письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з яких вбачається наявність конфлікту між подружжям, що також підтверджується численними позовами, які перебувають на розгляді у суді, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, вважаю за необхідне провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 173-2, п. 1 ч. 1 247, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя О.М.Томілін