ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 Справа №607/877/22

Провадження №3/607/510/2022

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Царук І.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи, які надійшли із ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, який проходить військову службу на посаді номер обслуги 6 гармати 2 артилерійського взводу 11 батареї 4 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ,

-за ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2022 о 14 год. 00 хв. солдат ОСОБА_1 умисно, всупереч вимогам Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1497 від 22.12.2021 в частині щодо дотримання розпорядку дня в 2022 навчальному році в умовах особливого періоду, а саме: під час шикування особового складу військової частини НОМЕР_1 ТВО командира 11 артилерійської батареї 4 артилерійського дивізіону старшим лейтенантом ОСОБА_2 було виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). 12.01.2022 о 17 год. 20 хв. солдат ОСОБА_1 повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 та будь-яких підтверджень законності своєї відсутності не надав.

В судовому засіданні ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, заяв та клопотань не надходило. Під час розгляду справи ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав та щиро розкаявся у вчиненому.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст..ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.4 ст.15 КУпАП за вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника).

Відповідно до ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Встановлено, що згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 27.05.2021, у військовій частині НОМЕР_1 проходить військову службу солдат ОСОБА_1 .

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі-Статуту), солдат ОСОБА_1 був зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

За визначенням, викладеним у статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію №3543-ХІІ від 21.10.1993 , мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з МСТОЮ планомірного переведення національної економіки, ДІЯЛЬНОСТІ органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу, а особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-УІІ був затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності 18 березня 2014 року № 49. Таким чином, з 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.

Крім визнання вини самим ОСОБА_1 , його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, доведена матеріалами справи, зокрема даними, що містяться у: протоколі про військове адміністративне правопорушення серії ЛВТ №3 від 18.01.2022; наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1497 від 22.12.2021; додатку №1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2021 №1497; рапорті ТВО командира 11 артилерійської батареї ОСОБА_3 ; рапорті командира 4 артилерійського дивізілну ОСОБА_4 ; поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 13.01.2022; наказах командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_6 №100 від 27.05.2021 та №127 від 07.07.2021.

За вказаних обставин приходжу до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення відмова від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно вимог ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 є щире розкаянняу вчиненому. Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Враховуючи викладене та з урахуванням особи ОСОБА_1 , обставин, викладених у ст.ст.33-35 КУпАП, вважаю можливим застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.172-10 КУпАП. Для застосування іншого виду адміністративного стягнення, яке є більш суворим, достатніх підстав не убачається.

На думку суду застосування такого заходу буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Крім того, відповідно до п.12 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Керуючись ст.ст.33-35, 40-1, 280, 283-284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.

На підставі п. 12 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення.

СуддяІ. М. Царук