ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2022 Справа №607/6638/22

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Надія Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , працює черговою медсестрою Тернопільського обласного онкологічного диспансеру, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, одружена, має 2 неповнолітніх дітей,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №232343 від 25 травня 2022 року, 25 травня 2022 року близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме по АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме висловлювалась у її сторону нецензурною лексикою, наносила ляпаси по плечах, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

Також, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №232344 від 25 травня 2022 року, 25 травня 2022 року близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме по АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство, в присутності дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які у даному випадку є дітьми, що постраждали від домашнього насильства, оскільки вони стали свідками вчиненого домашнього насильства, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Беручи до уваги, що у провадженні судді знаходиться дві справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважаю, що відповідно до ст. 36 КУпАП вони мають бути об`єднані в одне провадження.

У суді ОСОБА_1 , пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні правопорушення не визнала, пояснила, що жодного домашнього насильства вона не вчиняла, а, навпаки, її мати вчиняла відносно неї домашнє насильство.

Для вирішення питання про те, чи були вчинені дані правопорушення, та чи винна ОСОБА_1 у їх вчиненні, судом досліджено наявні у справі докази, а також безпосередні показання свідка в судовому засіданні:

-протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАВ №232343 від 25 травня 2022 року та ВАВ №232344 від 25 травня 2022 року, зміст яких викладено вище;

-рапорт інспектора ЧЧ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Голика Т.В. від 25 травня 2022 року;

-заяву ОСОБА_2 від 25 травня 2022 року, у якій вона повідомила, що її дочка ОСОБА_1 систематично чинить відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, обзиває, б`є, виражається в її сторону нецензурною лексикою, за що ОСОБА_2 горнятком їй «віддала здачу»;

-пояснення ОСОБА_2 від 25 травня 2022 року, у яких вказано, що 25 травня 2022 року близько 16 год. 30 хв. її дочка ОСОБА_1 висловлювалась у її сторону нецензурною лексикою, била її, за що ОСОБА_2 їй «віддала здачу»;

-пояснення ОСОБА_1 від 25 травня 2022 року, у яких вона вказала, що вона, її діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , її тато ОСОБА_5 та її мама ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та 25 травня 2022 року між нею та її матір`ю виник конфлікт, у ході якого мати нанесла їй удар чашкою по носі, в присутності її неповнолітніх дітей, виганяла її з хати, протягала до неї руки, тощо;

-також у судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_5 , який вказав, що 25 травня 2022 року, прийшовши додому, побачив свою доньку ОСОБА_1 з розбитим носом, як повідомили йому донька та внучка, її вдарила мати ОСОБА_2 . Також свідок повідомив, що саме ОСОБА_2 неодноразово провокує конфлікти, а ОСОБА_6 є потерпілою у даному випадку.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Проте, належні докази на підтвердження вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні.

Так, на підтвердження вини надано лише пояснення та заяву ОСОБА_2 , які не можуть бути однозначним доказом вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

Також, у матеріалах справи наявний рапорт інспектора ЧЧ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Голика Т.В. від 25 травня 2022 року, однак у зазначеному рапорті не міститься достатніх даних, які б підтверджували обставини, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення. У рапорті зазначено, що за наслідками подій, які мали місце 25 травня 2022 року близько 16 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 , були складені протоколи про адміністративне правовопорушення за ст. 173-2 КУпАП як щодо ОСОБА_1 , так і щодо ОСОБА_2 . Крім того, рапорт це письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції, але не є доказом вини особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_2 , та вчинення такого домашнього насильства у присутності дітей, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 36, 173-2, 247, 280, 283, 284, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Об`єднати справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення №607/6638/22 (провадження №3/607/3821/2022) та за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення №607/6642/22 (провадження №3/607/3823/2022) в одне провадження, присвоївши об`єднаним справам №607/6638/22 (провадження №3/607/3821/2022).

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяН. М. Сташків