Справа № 266/310/22
Провадження№ 3/266/216/22
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2022 року м. Маріуполь
Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пантелєєв Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1
за ч. 2 ст. 130 КУпАП,
08.01.2022 року о 14 годині 21 хв. в Донецькій області, м. Маріуполь, в Приморському районі, вул. Рибна, 48, водій ОСОБА_1 , керував ТЗ ВАЗ 2102 н/з Ж0987ДЦ у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився з використанням технічного приладу "Drager Alkotest" 6820 №ARНК-0361, результат огляду 1,22 проміле. Від проходження огляду на стан сп`яніння в КНП МЦПЛЗ м. Маріуполя відмовився в установленому законом порядку, чим порушив п. 2.9 а ПДР України. Порушення вчинено повторно протягом року.
ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, будь-яких заяв не надав, причин своєї неявки суду не повідомив. Про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що міститься підпис у протоколі про адміністративне правопорушення.
За загальними вимогами ч.1 ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Відповідно до ст.268 КУпАП у даній категорії справ не передбачається обов`язкової присутності особи яка притягається до адміністративної відповідальності коли вона сповіщена про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Крім того, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Разом із тим, рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Згідно ч.1 ст.277, ч.2 ст.38 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи. Справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.
Враховуючи, що ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання, доказів на поважність причин неявки суду не надав, будь яких доказів не надав, обізнаний про наявність відносно нього матеріалу про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим суд приходе до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, відеозапис, вважає, що у діях ОСОБА_1 є наявність події та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП, а його вина в скоєнні даного адміністративного правопорушення доведена доданими до протоколу ААБ №281514 від 08.01.2022 року, з яким ОСОБА_1 було ознайомлено та який було отримано останнім, про що свідчить його особистий підпис та відеозапис.
Так 08.01.2022 р. о 14 год. 21 хв. водій ОСОБА_1 керував ТЗ ВАЗ 2102 н/з НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився з використанням технічного приладу "Drager Alkotest" 6820 №ARНК-0361, результат огляду 1,22 проміле. Від проходження огляду на стан сп`яніння в КНП МЦПЛЗ м. Маріуполя відмовився в установленому законом порядку, що зафіксовано на відеозаписі. Таким чином результатом тесту від 08.01.2022 р. підтверджено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Як наслідок було складено відповідний протокол в присутності ОСОБА_1 , якому роз`яснено суть правопорушення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно із ч. 2 ст. 130 КУпАП, відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тобто керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В той же самий час, суд зазначає, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що відповідає п. 1 розділу IX Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх справ України за № 1395 від 07.11.2015 року, тобто від часу зупинки та відсторонення водія від керування та проходження огляду на стан сп`яніння проходить певний час.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 2 КУпАП, за яке підлягає адміністративній відповідальності, тому суд приймає рішення про застосування до нього адміністративного стягнення, у виді та межах, передбачених законом за його вчинення.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Визначаючи міру адміністративного стягнення, яку необхідно призначити правопорушника, суд виходить із того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що є не тільки обставиною, що обтяжує відповідальність, а є умисно вчиненим правопорушенням, оскільки сідаючи за керування транспортним засобом водій повинен усвідомлювати всю відповідальність та настання можливих наслідків та дій, загрозу яку він може нести не тільки собі, а й усім учасникам дорожнього руху, тому суд вважає доцільним та достатнім для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до правопорушника адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 221, 280, 283, 284,130 ч. 2 КУпАП, суддя, -
Постанова може бути оскаржена до Донецького Апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 місяці з дня її винесення.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.