Провадження № 33/801/90/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Дудчика М.У., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 173 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі сімнадцять тисяч гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В скарзі зазначає, що в справі відсутні докази його перебування за кермом автомобіля, а судом було відмовлено в задоволенні його клопотання про виклик свідка, показання якого могли бути доказом у справі; судом було досліджено тільки докази, які були надані Управлінням патрульної поліції у Вінницькій області та не обґрунтовано, з яких правових підстав було залишено без задоволення клопотання захисника; судом не було досліджено обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

У судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 заявив клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_2 .

Розглянувши вказане клопотання апеляційний суд прийшов до висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки, по-перше, мотиви вказаного клопотання аналогічні мотивам клопотання, яке було заявлено ОСОБА_1 в суді першої інстанції і в задоволенні якого судом було відмовлено. ОСОБА_1 в свою чергу в апеляційній скарзі не вказав про неправильнісь мотивів відмови суду першої інстанції в задоволенні цього клопотання. По-друге, таке клопотання не було заявлено разом з апеляційною скаргою і спрямоване, на думку суду, на затягування розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та адвоката Дудчика М.У., які підтримали апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №539755 від 24.11.2021, складеного командиром взводу №1 роти №4 БУПП у Вінницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Сіваком Р.П., 24.11.2021 о 02 год. 10 хв. на А/д М30 км 400 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився за місцем зупинки в повному обсязі. Велася безперервна відеофіксація на нагрудні реєстратори АВ 000115, АВ 000109. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП 120591 від 24.11.2021, складеного командиром взводу №1 роти №4 БУПП у Вінницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Сіваком Р.П., 24.11.2021 о 02 год. 15 хв. на А/д М-30 км 400 с.Вінницькі Хутора ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою в бік працівників поліції, при цьому справляв природні потреби на вулиці чим порушив громадській спокій та порядок, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Статтею 173 КУпАП передбачена відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також склад адміністартивного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП - хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про відсутність в матеріалах справи об`єктивних та прямих доказів його перебування за кермом автомобіля.

Спростовуючи позицію ОСОБА_1 щодо не керування транспортним засобом суд першої інстанції виходив з того, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом працівника поліції та відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Апеляційний суд вважає, що вказаний висновок зроблений за повного з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 власноручно зазначив, що він перебував пасажиром в момент зупинки працівниками поліції (а.с.2). При цьому, особу, яка перебувала за кермом автомобіля, він не вказав.

У рапорті командира взводу №1 роти №4 БУПП у Вінницькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Сівака Р.П. від 24.11.2021 зазначено, що 24.11.2021 о 02 год. 10 хв. було зупинено транспортний засіб Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , після зупинки водій транспортного засобу пересів на пасажирське сидіння. Водієм виявився ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу. Також він виражався нецензурною лайкою в бік працівників поліції та справляв природні потреби на вулиці, внаслідок чого був затриманий та доставлений до відділу поліції. В транспортному засобі також знаходився громадянин ОСОБА_2 , який повідомив, що громадянин ОСОБА_1 дійсно керував даним транспортним засобом та після зупинки працівниками поліції пересів на пасажирське сидіння, про що було відібрано пояснення та додано до матеріалів справи (а.с.4).

З відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, як працівники поліції підійшли до автомобіля, після чого з переднього пасажирського сидіння вийшов ОСОБА_1 і одразу вказав, що водій чомусь пересів назад. На запитання поліцейських «чому» відповіді ОСОБА_1 не надав. Тільки після запитання поліцейського чи він пасажир, відповів, що «так». Потім із заднього пасажирського сидіння вийшов ОСОБА_2 і на запитання поліцейського «чому він пересів» відповів, що він не пересідав, це не його машина і сказав, що водієм є ОСОБА_1 . Повідомив, що він не їхав за кермом, прав не має і що він не має права їхати.

Повідомлені ОСОБА_2 працівникам поліції обставини відповідають його письмовим поясненням, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення. Так, ОСОБА_2 зазначив, що 24.11.2021 приблизно о 01 год. 30 хв. його забрав від зупинки Юності на машині ОСОБА_1 , після чого вони поїхали в напрямку Тульчина. По вул.Немирівське шосе їх зупинили працівники поліції, за кермом був ОСОБА_1 , він транспортним засобом не керував.

Апеляційний суд бере до уваги, що автомобіль Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , в якому перебували ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , належить ОСОБА_1 .

Проаналізувавши вказані докази у їх сукупності суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що саме ОСОБА_1 був за кермом автомобіля.

Також ОСОБА_1 в скарзі зазначає, що вказані в протоколі дії (висловлювання нецензурною лайкою в бік працівників поліції, справляння природніх потреб) відбувалися на автомобільній дорозі, яка не відноситься до громадського місця (об`єктивна сторона правопорушення).

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, полягає як у нецензурній лайці в громадських місцях, так і інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Громадський порядок - це урегульована правовими та іншими соціальними нормами система суспільних відносин, що забезпечує захист прав і свобод громадян, їх життя і здоров`я, повагу честі та людської гідності, дотримання норм суспільної моралі.

До поняття «інші подібні дії» слід віднести такий прояв дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; гвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.

Тобто, «інші подібні дії» - це дії правопорушника, які явно виражають неповагу до оточуючих його людей, призирливе відношення до них, зухвалість у поведінці по відношенню до них.

Апеляційний суд бере до уваги, що в п. 20, 23 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора 30.06.2020 №298 зазначено, що до громадських місць належать місця, що використовуються громадянами для спільної роботи, відпочинку, пересування, проведення масових заходів та інших потреб (вулиці, площі, вокзали, аеропорти, магазини, кафе, бари, ресторани, музеї, клуби, пляжі в період їх роботи, а також громадський транспорт під час перебування в ньому громадян, ділянки лісу, поля під час проведення на їх території організованих масових зібрань), приміщення вокзалів, пасажирські (приміські) потяги, літаки, катери, пароплави, перони, платформи, пристані та інші місця під час очікування посадки та висадки пасажирів. Вулицею вважається відкрита частина території міста чи населеного пункту (крім приміщень та будівель), на якій перебувають громадяни, рухається транспорт і до якої є вільний доступ у будь-яку пору року та час доби. Також вулицею вважається проїжджа частина дороги, у тому числі автомагістралі, тротуари, площі, проспекти, бульвари, набережні, мости, шляхопроводи, естакади, проїзди, зупинки громадського транспорту, парки, сквери, провулки, завулки, двори, за винятком приватних домоволодінь, уключаючи зелені насадження та елементи благоустрою.

З огляду на зазначене вище, можна зробити висновок, що загальними рисами громадських місць є їх суспільна значущість для задоволення суспільних потреб та інтересів людини, а також їх публічність, що передбачає вільний доступ і їх спільне використання необмеженою кількістю людей.

З відеозапису з нагрудної камери працівника поліції слідує, що при розмові з працівником поліції (в присутності працівників поліції та ОСОБА_2 ) біля автомобіля на краю проїзної частини ОСОБА_1 справляв природні потреби, при цьому в грубій формі виражався нецензурною лайкою. ОСОБА_1 продовжував виражатися нецензурною лайкою в подальшому і у відділенні поліції.

Крайньої необхідності справляти природні потреби в такій формі, як це було зроблено, не було.

Дії ОСОБА_1 є явно неадекватними, носять протиправний характер, який виражається в непристойному вираженні своїх думок (нецензурна лайка), зневажливому ставленні до оточуючих (працівників поліції та його знайомого).

Своїми діями ОСОБА_1 ображав гідність присутніх, виражав свою неповагу до них.

Саме з відеозапису, на який ОСОБА_1 в своїх запереченнях не посилається на виправдання своєї поведінки, вбачаються хуліганські дії ОСОБА_1 , які проявилися в агресії, вульгарних висловлюваннях, невиконанню законних вимог поліцейських (з незрозумілих причин), приниженням їх, і така поведінка в повній мірі є неприйнятною.

У протоколі про адміністративне правопорушення, складеного за ст. 173 КУпАП, пояснень з цього приводу на свій захист ОСОБА_1 не надав.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не навів переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду щодо винуватості у вчиненні правопорушень за ч. 1 ст. 130 та ст. 173 КУпАП, а оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало