Справа № 149/3320/21
Провадження №3/149/49/22
Номер рядка звіту 156
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2022 м. Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Олійник І. В., розглянувши матеріали, що надійшли від Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, вдівця, пенсіонера, що проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

11.11.2021 о 00:05 год. у м. Хмільник по вул. Проспект Свободи водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "ВАЗ 2106", д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою "Драгер", результат огляду - 1,78 проміле.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано, як порушення вимог пп. а п. 2.9 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину визнав повністю та пояснив, що вранці 10.11.2021 вживав алкоголь, а ввечері відвозив до лікарні сусідку, яка захворіла на COVID, а швидка допомога на виклик не приїздила. Повертаючись з лікарні був зупинений поліцейськими, які в ході спілкування запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та за результатами такого огляду встановлено, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що діяв у стані крайньої необхідності, а тому подав клопотання про закриття провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В подальшому ОСОБА_1 подав клопотання про відстроченнявиконання постанови в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на строк один рік, враховуючи його важкий матеріальний стан, оскільки в якості доходу отримує лише мінімальну пенсію.

Згідно пп. а п. 2.9 ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

?Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 2 КУпАП).

За змістом ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року у справі №686/5225/17.

Тобто обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

ОСОБА_1 стверджує, що правопорушення було вчинене ним з метою надання медичної допомоги особі, яка захворіла наCOVID, а швидка допомога на виклик не приїздила. На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надає пояснювальну записку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 10.11.2021 в якій вони підтверджують, що на їх прохання ОСОБА_1 завіз ОСОБА_4 в лікарню у м. Хмільник, що також узгоджується з довідкою КНП "Хмільницька ЦЛ" від 19.11.2021 про поступлення до лікарні на лікування ОСОБА_4 10.11.2021 о 21:37 год. Оцінюючи подані докази, суд дійшов висновку про безпідставність доводів ОСОБА_1 , що він діяв в умовах крайньої необхідності. Так з довідки Хмільницької ЦЛ встановлено, що ОСОБА_4 поступила в лікарню 10.11.2021 о 21:37 год, в той час як ОСОБА_1 працівники поліції зупинили 11.11.2021 в 00:05 год., по Проспекту Свободи у м. Хмільник і в автомобілі знаходився лише ОСОБА_5 . Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до суду не з`явилися, зі слів ОСОБА_7 вони не мають можливості прибути до суду. Не змінює висновків суду та встановлених обставин і зміст пояснювальної записки вказаних свідків.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП слід відмовити.

З досліджених судом доказів встановлено, що ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги пп. а п. 2.9 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відомості про яке вказане в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 024430 від 11.11.2021.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 024430 від 11.11.2021, в якому викладені обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 , у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу "Драгер 6810", результат огляду - 1,78 проміле;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відповідно до якого ОСОБА_1 направлявся на огляд до КНП "Хмільницька ЦЛ", як водій транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, однак від огляду відмовився;

відтвореними відеозаписами з нагрудної камери поліцейського, якими зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також огляд останнього на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 539003 від 11.11.2021, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема за керування 11.11.2021 о 00:05 год. транспортним засобом "ВАЗ 2106", д.н.з. НОМЕР_1 , з порушенням ПДР.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги характер вчиненого правопорушення, яке є грубим порушенням Правил дорожнього руху та має підвищену суспільну небезпеку, особу ОСОБА_1 , суддя дійшов висновку, що до ОСОБА_1 належить застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

При цьому, приймаючи до уваги матеріальний стан ОСОБА_1 , який є пенсіонером, а також значний розмір штрафу, суддя, у відповідності до ст. 301 КУпАП, ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", вважає за можливе відстрочити виконання постанови в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на строк один рік.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з особи на яку накладено адміністративне стягнення, стягується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 27, 33-35, 130, 221, 280, 283-284, 294, 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП - відмовити.

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави (Отримувач: ГУК у Він.обл./Він.обл/21081300, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37979858, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку (ІВАN): UA0002001, Код класифікації доходів бюджету: 21081300) в розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відстрочити виконання постанови в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на строк один рік, тобто до 17.01.2023.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави (Отримувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Згідно ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом 10-ти днів з дня її винесення.

Суддя Ігор ОЛІЙНИК