Справа №443/238/22
Провадження №3/443/160/22
ПОСТАНОВА

іменем України

31 травня 2022 рокусуддя Жидачівського районного суду Львівської області Сливка С.І., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Ратича Т.М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який проживає: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення Серії ВАБ № 910132 від 09.02.2022 року, ОСОБА_1 04 лютого 2022 року о 13:00 год. перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, в наслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 , що полягало у висловлюванні в сторону останньої погрозах фізичною розправою, залякуванням, маніпуляціями та стукотом у двері будинку.

ОСОБА_1 під час розгляду справи заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення та обставини викладені у протоколі. Додатково надав пояснення про те, що 04.02.2022 року біля 13:00 год він приїхав разом із своєю матір`ю до місця свого проживання у АДРЕСА_1 , однак не зміг зайти до свого будинку, оскільки двері були зачинені. В подальшому він почав стукати у двері, до яких підійшла його донька - ОСОБА_3 , з якою він почав розмовляти, однак вона не хотіла відчиняти двері. Під час спілкування з донькою, він не кричав на останню та не чув, щоб остання плакала.

Після чого вони з матір`ю поїхали в м.Жидачів.

ОСОБА_4 допитана як свідок в судовому засіданні дала покази про те, що 04.02.2022 року біля 13:00 год. вона разом із сином ОСОБА_1 приїхали в АДРЕСА_1 , за місцем проживання її сина. Двері до будинку були зачинені, після чого вони із сином почали стукати в двері, щоб їм відчинили, однак дочка її сина - ОСОБА_2 не хотіла відчиняти двері, оскільки говорила, що боїться відчиняти двері. ОСОБА_1 розмовляв із своєю донькою, однак не кричав на останню та спілкувався з нею спокійним тоном. Після чого, вони із сином поїхали в Жидачів.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі по адміністративне правопорушенняє будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП, передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Матеріали справи крім самого протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАБ № 910132 від 09.02.2022 року містять: довідку працівника поліції відділення №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про результати проведення перевірки по зверненні ОСОБА_5 від 10.02.2022 року, письмову заяву та пояснення ОСОБА_5 , письмові пояснення ОСОБА_2 та письмові пояснення ОСОБА_6 ..

Судом неодноразово приймалися заходи щодо виклику в судове засідання потерпілої ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , проте останні, будучи повідомленні про час та місце його проведення, в судове засідання не з`явилися.

Інших доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом вчинення особою такого порушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Козинець проти України» (заява № 75520/01) від 06 грудня 2007 року суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Вищевикладене свідчить про те, що працівниками поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно до ст. 247 ч.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, матеріали справи не містять достатніх доказів порушення ОСОБА_1 вимог ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі ст. 247 ч.1 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

п о с т а н о в и в :

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя С.І. Сливка