Справа № 363/3431/21 Головуючий в суді І інстанції Чірков Г.Є.
Провадження № 33/824/671/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Мельника Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року у справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян (17 000 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Суд першої інстанції виходив з того, що 06 серпня 2021 року о 00 год. 30 хв. в с. Ст. Петрівці, по вул. К.Святослава 157, ОСОБА_1 керував автомобілем КІА д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме наявність запаху алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна шкірного покрову обличчя та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із цією постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує на те, що відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення спростовує висновок суду про його однозначну відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, адже у протоколі про адміністративне правопорушення чітко не вказано суть правопорушення, одночасно зазначено і керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння, і відмова від проходження огляду. Також вказує, що працівники поліції не запропонували йому пройти огляд в закладі охорони здоров`я, не роз`яснили йому права та не ознайомили його з письмовим направленням на проходження огляду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, що з`явилися, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 230159, 06 серпня 2021 року о 00 год. 30 хв. в с. Ст. Петрівці, по вул. К.Святослава 157, ОСОБА_1 керував автомобілем КІА днз. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна шкірного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15.11.18).

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд вважає, що висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, підтверджуються належними і допустимими доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення ААБ № 230159 від 06 серпня 2021 року, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України; поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтверджують, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння; відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) поліцейського Вишгородського РУП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм вказаних правил ПДР, направленням на огляд та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, з яких вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від огляду.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків, тому висновок місцевого суду про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законним і обґрунтованим, підтвердженим сукупністю зібраних та належним чином досліджених доказів.

Твердження апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення чітко не вказано суть правопорушення, одночасно зазначено і керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння, і відмова від проходження огляду, оцінюються судом критично, з огляду на те, що з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, а саме те, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою для складання протоколу.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ч.3 ст. 266 КУпАП передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення спростовує висновок суду про однозначну відмову від проходження огляду на стан сп`яніння відхиляються судом як необґрунтовані, адже з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що у присутності двох свідків йому було запропоновано пройти огляд з використанням газоаналізатора «Drager» або в закладі охорони здоров`я, на що він відмовився.

Твердження апелянта щодо того, що працівники поліції не роз`яснили йому права та порушили процедуру складання протоколу, що підтверджується відсутністю його підпису у протоколі, оцінюються судом критично, з огляду на те, що з матеріалів справи вбачається, що під час складання протоколу ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу в присутності двох свідків, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери та поясненнями поліцейського Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Чалого В.О.

Посилання апелянта на те, що він повинен бути звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

За змістом п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зроблено правовий висновок про те, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст.12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Серед них немає пільг щодо звільнення від сплати судового збору у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення.

Враховуючи те, що у даній справі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, тому відсутні підстави вважати, що дана справа пов`язана із порушенням прав ОСОБА_1 , як учасника бойових дій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту його, як учасника бойових дій. За таких обставин, оскаржуваною постановою правомірно стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Я.С. Мельник