Справа № 305/1092/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
25.05.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1
в с т а н о в и в :
Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України,
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.
Згідно зі змістом постанови, 19 липня 2020 року, о 16 год. 05 хв. у с. Ділове, АД Н-09 150 км., Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_1 керував мопедом марки «Дельта», без державного номерного знаку, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Драгер», у присутності двох свідків. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР та вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.
В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що його дії неможливо кваліфікувати за ст. 130 КУпАП у редакції ЗУ № 1446-VIII від 07.07.2016, оскільки вона скасована ЗУ № 2617-VIII, який зворотної дії не має, а також і за ст. 130 КУпАП у редакції ЗУ № 720-ІХ від 17.06.2020, який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 0.07.2020. При цьому, у відповідності до вимог Закону № 2617-VIII, починаючи з 01.07.2020 року, керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, в силу ст. 12 КК України є кримінальним проступком. Вважає, що з постанови про притягнення його до відповідальності слідує, що він керував мопедом у стані алкогольного сп`яніння 19.07.2020 року, тобто у період дії редакції ст. 130 КУпАП, яка не передбачає адміністративної відповідальності за такі дії. Крім цього, апелянт стверджує, що ним пропущено строк для подання апеляційної скарги на постанову судді з поважних причин, обумовлених тим, що про прийняття оскаржуваної постанови йому не було відомо, а постанову він отримав лише 25.08.2020. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу задовольнити, постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення слід поновити, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.
Так, у матеріалах справи містяться відомості, про те, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи у місцевому суді, хоча його належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення; при цьому, як убачається з матеріалів справи, копія оскаржуваної постанови від 19 серпня 2020 року йому направлена того ж дня, однак, апелянтом отримано поштовий лист тільки 25.08.2020. Тому, апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які власне завадили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого, враховуючи положення ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що апелянт належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи й від нього не надходило жодних клопотань про відкладення судового засідання на інший день чи заяв про розгляд справи за його участі.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.
Так, згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР №394735, 19 липня 2020 року, о 16 год 05 хв, у селі Ділове, на АД Н-09 150 км, Рахівського району, Закарпатської області, водій ОСОБА_1 керував мопедом марки «Дельта» без д.н.з. в стані алкогольного сп`яніння. Освідування водія у встановленому законом порядку проводилось на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Протоколом підтверджується, що такий був складений за участі ОСОБА_1 та свідків події, які своїми підписами це підтвердили. Окрім того, ОСОБА_1 також засвідчив, що відомості відносно його особи внесені правильно, копію процесуального документу він отримав, зі змістом протоколу ознайомлений.
Роздруківкою приладу «Драгер» підтверджується, що на момент проходження огляду водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, з результатом 1, 98 % проміле (а. с. 2).
З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що огляд водія ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова. Освідування здійснювалося за допомогою приладу «Драгер 0396». З акту також убачається, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що зміст процесуального документу йому відомий (а. с. 3).
Довідкою, сформованою на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України підтверджується, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував (а. с. 4).
Факт проходження водієм ОСОБА_1 огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та перебування його у нетверезому стані підтверджено поясненнями свідків громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 5).
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №349312 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень (а. с. 6).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні ним передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанови про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, та під час відібрання пояснень у свідків події.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або сумніватись у правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відсутні, оскільки останні були ознайомлені з їх обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
Апеляційний суд, враховуючи ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 1 ст. 130 КУпАП; що адміністративне стягнення є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Не погоджується апеляційний суд з доводами апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч. 2 ст. 4 КК, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо втрати чинності Законом, відповідно до якого особа, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння після 03.07.2020 не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП апеляційний суд бере до уваги такі нормативно-правові акти.
Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.
3 грудня 2019 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 321-IX), яким відтерміновано набрання чинності Законом № 2617-VIII з 1 січня 2020 на 1 липня 2020 року. Під час прийняття Закону № 321-IX було визначено, що для уніфікації законодавства потрібно внести зміни до великого масиву законодавчих актів з метою узгодження термінології, запровадженої Законом № 2617-VIII, та термінології, яка застосовується в інших законодавчих актах.
17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 720-IX). У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII».
1 липня 2020 року Закон № 2617-VIII набрав чинності, а Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України». Частина п`ята статті 94 Конституції України передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Враховуючи вищезазначене та відповідно до положень ч. 5 ст. 94 Конституції України апеляційний суд вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування.
Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали ст. 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.
Тому апеляційний суд вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, тобто у редакції до 01 липня 2020.
Апеляційний суд вважає, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відсутня, оскільки відповідно до вказаної норми провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність, а у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність виключена зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог за п. 2.9 «а» ПДР, та вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка; що адміністративне стягнення накладено на нього у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП із дотриманням приписів статтей 33 - 35 цього Кодексу, у зв`язку з чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й належить до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за перебування за кермом транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН