Справа № 308/1663/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В., за участю прокурора Сакалоша К., розглянувши матеріали Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого на посаді прокурора Закарпатської обласної прокуратури, до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 44-01/6/22 від 24.01.2022 року ОСОБА_1 будучи суб`єктом декларування як прокурор Закарпатської обласної прокуратури, на порушення вимог, визначених у пп. 7 та 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), зазначив завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), щорічній за 2020 рік, які відрізняються від достовірних на загальну суму 357 718,91 гривні.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у п. 1, п.п. «а» і «б» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Наказом прокуратури Закарпатської області від 05.07.2019 № 512к ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора відділу організації і процесуального 2 керівництва досудового розслідування, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область.

Наказом Генерального прокурора від 03.09.2020 № 410 прокуратуру Закарпатської області перейменовано в Закарпатську обласну прокуратуру.

Згідно з приміткою до ст. 513 Закону, зокрема, прокурори відносяться до службових осіб які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Таким чином, відповідно до п.п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону, та є особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище згідно із приміткою до ст. 51-3 Закону.

Згідно з абз. 15 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 45 Закону, приміткою до ст. 1726 КУпАП він є суб`єктом декларування та суб`єктом правопорушення.

Щорічну декларацію за 2020 рік ОСОБА_1 подав 30.03.2021 (унікальний ідентифікатор документа - 25ab258c-6308-4209-a5 Ib-aa75d4836db7).

На підставі ст. 51-3 Закону Національне агентство провело повну перевірку вищевказаної декларації щодо з`ясування достовірності задекларованих відомостей.

За результатами повної перевірки встановлено таке:

- У розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації ОСОБА_1 не зазначив відомостей про дохід у сумі 280 000,00 грн., отриманий членом сім`ї (дружиною ОСОБА_2 ) у 2020 році від продажу транспортного засобу.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів ОСОБА_2 16.12.2020 продала автомобіль Mercedes-Benz Е230 CDI (2003 р.в.) громадянину ОСОБА_3 за 280 000,00 гривень.

Гроші від продажу автомобіля були передані покупцем ОСОБА_1 , про що свідчать пояснення ОСОБА_3 , додані до листа Офісу Генерального прокурора від 13.08.2021 № 22/3-1210ВИХ-21.

Відповідно до п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України вказані кошти є доходом, відомості про який необхідно зазначати у декларації згідно з п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 був обізнаний про відчуження членом сім`ї (дружиною) транспортного засобу та отримання вищевказаного доходу, а отже, зазначив недостовірні відомості.

-У розділі 12 «Грошові активи» декларації ОСОБА_1 не зазначив відомостей про грошові активи у сумі 75 976,41 грн. у вигляді залишку станом на 31.12.2020 на рахунках, відкритих ним в AT «Альфа-Банк».

Відповідно до відомостей, які надійшли від AT «Альфа-Банк», станом на 31.12.2020 на рахунках суб`єкта декларування обліковувались належні йому кошти у сумі 75 976,41 гривні.

Враховуючи, що банківські рахунки належать ОСОБА_1 він був обізнаний про їх існування та розмір залишку на них.

- У розділі 12 «Грошові активи» декларації ОСОБА_1 не зазначив відомостей про грошові активи у сумі 1 742,50 грн. у вигляді залишку станом на 31.12.2020 на рахунках, відкритих ним в AT КБ «Приватбанк».

Відповідно до відомостей, які надійшли від AT КБ «Приватбанк», станом на 31.12.2020 на рахунках суб`єкта декларування обліковувались належні йому кошти у сумі 1 742,50 гривні.

Враховуючи, що банківські рахунки належать ОСОБА_1 він був обізнаний про їх існування та розмір залишку на них.

Викладене свідчить, що ОСОБА_1 подав завідомо недостовірно відомості у декларації за 2020 рік, які відрізняються від достовірних на суму 357 718,91 грн., що становить від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.

Відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлена в ч. 4 ст. 1726 КУпАП.

У ст. 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Станом на момент подання декларації ОСОБА_1 було чинне Рішення Національного агентства від 10.06.2016 № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстроване у Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, яким затверджено Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Форму декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Форма).

Згідно з п. 4 Форми суб`єкт декларування підтверджує ознайомлення із правилами заповнення декларації перед початком внесення інформації до розділів декларації та надає згоду на обробку персональних даних шляхом проставлення відповідної відмітки.

У п. 1 Правил заповнення форми декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначено, що декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування шляхом заповнення відповідної електронної форми у власному персональному електронному кабінеті суб`єкта декларування у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр).

Викладене свідчить, що ОСОБА_1 подав завідомо недостовірні відомості у декларації на суму 357 718,91 грн., що становить понад 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, чим порушив пп. 7 та 8 ч. 1 ст. 46 Закону.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для притягнення суб`єкта декларування до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації щорічній за 2020 рік, поданій 30.03.2021, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, «прожитковий мінімум для працездатної особи» визначається у розмірі, який діяв станом на дату подання декларації.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 по 30.06.2021 становив 2 270,00 гривні.

Адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, відповідно до ч. 4 ст. 1726 КУпАП є подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що відрізняються від достовірних на суму понад 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи те, що правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 1726 КУпАП, є правопорушенням, яке полягає в поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації, факт подання недостовірних відомостей у декларації утворює в діях ОСОБА_1 об`єктивну сторону правопорушення.

Про те, що ОСОБА_1 свідомо зазначив у декларації завідомо недостовірні відомості, свідчить таке.

Відповідно до п. 8 розділу II Порядку після заповнення усіх необхідних полів форми документа суб`єкт декларування підписує документ шляхом накладання на нього особистого кваліфікованого електронного підпису. Перед підписанням документа суб`єкт декларування підтверджує ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей та про надання згоди на обробку персональних даних шляхом проставлення відповідної відмітки в документі.

Отже, ОСОБА_1 був обізнаний із наслідками за подання недостовірних відомостей у декларації, що свідчить про його свідоме подання недостовірних відомостей у декларації.

Слід зауважити, що обов`язок належної підготовки суб`єкта декларування для подання декларації за минулий рік, зокрема з`ясування та внесення до неї достовірних відомостей, покладається на самого суб`єкта декларування.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону упродовж семи днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

При цьому після 30.03.2021 ОСОБА_1 не скористався своїм правом подати виправлену декларацію, а також не звертався через персональний електронний кабінет до Національного агентства з повідомленням про зазначення недостовірних відомостей у декларації.

Це свідчить про те, що суб`єкт декларування на дату подання декларації знав про необхідність відображення у декларації достовірних відомостей про вищезгадані об`єкти (дохід та залишки коштів на рахунках), а отже мав умисел про їх незазначення.

Моментом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення слід вважати дату подання декларації, тобто 30.03.2021.

Місцем вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення слід вважати місцезнаходження його роботи, тобто адресу Закарпатської обласної прокуратури: вул. Коцюбинського, 2а, м. Ужгород, оскільки ОСОБА_1 мав можливість подати декларацію через мережу інтернет в будь-якому місці, але він є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, у зв`язку із перебуванням на посаді прокурора Закарпатської обласної прокуратури.

Прокурор у судовому засіданні, вбачаючи в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, просив притягнути його до адміністративної відповідальності та накласти покарання передбачене санкцією цієї статті. Категорично заперечив проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 з огляду на вимоги діючого законодавства. Подав до суду висновок прокурора у цій справі та додаткові докази на підтвердження викладеного у протоколі.

Судом розгляд цієї справи про корупційне адміністративне правопорушення був призначений на 21.02.2022 року на 13 год. 00 хв., у подальшому розгляд справи неодноразово відкладався, а саме:

-на 14.03.2022 року на 13 год. 00 хв. через неповернення повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 та за клопотанням ОСОБА_1 від 14.03.2022 року про відкладення розгляду справи задля залучення адвоката;

-на 14.04.2022 року на 14 год. 00 хв. був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, що підтверджується трекінгом Укрпошти, особисто вручено судову повістку ОСОБА_1 31.03.2022 року, проте до суду не прибув;

Слід зазначити ,що у подальшому судом регулярно направлялися судові повістки на ім`я особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , проте всі вони повернулися до суду із позначкою: «Адресат відсутній за вказаною адресою».

-на 27.04.202 року на 14 год. 00 хв. у судове засідання ОСОБА_1 не прибув, прибув адвокат Зейкан Г.І., проте просила суд відкласти розгляд справи задля надання часу для ознайомлення із матеріалами справи та підготовки до її розгляду; була під особистий підпис повідомлена про наступне судове засідання;

-на 04.05.2022 року на 14 год. 00 хв. - у судове засідання ОСОБА_1 не прибув; від адвоката Зейкан Г.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікуванні, проте жодного документального підтвердження суду надано не було, тому за постановою від 04.05.2022 року судом було застосовано привід щодо нього у наступне судове засідання;

-на 18.05.2022 року на 10 год. 40 хв. ОСОБА_1 та його адвокат Зейкан Г.І. не прибули, привід виконано не було, жодних доказів подано не було, повторно застосовано привід щодо ОСОБА_1 на наступне судове засідання.

У останнє судове засідання - 01.06.2022 року на 13 год. 30 хв. особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вже в сьоме не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Про причини неприбуття суд не повідомив, доказів хвороби суду не подав.

Судом також за постановами від 04.05.2022 року та від 18.05.2022 року було застосовано привід до ОСОБА_1 , виконання якого доручено Мукачівському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Проте, постанови про привід виконані не були, про причини невиконання суд взагалі не повідомлено.

При цьому слід зазначити, що ОСОБА_1 має у цій справі захисника - адвоката Зейкан Г.І., яка також до суду прибула лише один раз, просила суд відкласти розгляд справи задля ознайомлення із матеріалами та у наступне судове засіданні, будучі під розписку особисто повідомлена про час і місце розгляду справи, не прибула, повідомила суд про хворобу ОСОБА_1 , проте жодних доказів суду не подала, просила суд відкласти розгляд справи.

Відтак всі вище перелічені дії ОСОБА_1 та його захисника Зейкан Г.І. свідчать про обізнаність із перебуванням справи в суді та свідоме затягування розгляду справи, з огляду на той факт, що шестимісячний строк притягнення особи до адміністративної відповідальності закінчується 24 липня 2022 року.

Суд також враховує, що згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», воєнний стан запроваджується з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Таке рішення ухвалено у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони й відповідно до українського законодавства.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного станув Україні», затвердженим Законом України від 19.04.2022 № 7300 продовжено строк дії воєнного стану з 05 год. 30 хв. 25 квітня 2022року строком на 30 діб.

Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено проведення загальної мобілізації (далі мобілізація). Мобілізацію вказано провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

За листом від 01.06.2022 року № 03-27/30/2022 було повідомлено суддів про припинення відправлення поштової кореспонденції у зв`язку із значною кредиторською заборгованістю перед АТ «Укрпошта» ДСА в Закарпатській області, до повного погашення такої заборгованості.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути зазначену справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Зейкан Г.І., оскільки всі вжиті судом заходи щодо їх виклику до суду та доставки приводом ОСОБА_1 виявилися неефективними. ОСОБА_1 та його захисник Зейкан Г.І. обізнані про наявність цієї справи в суді та час і місце розгляду цієї справи, проте послідовність їх дій свідчить про свідоме ухилення від явки до суду та безпідставне затягування розгляду справи, що є неприпустимим, оскільки адміністративне правопорушення пов`язане саме із корупцією, а справа підлягає розгляду судом в межах встановленого КУпАП строку.

Заслухавши пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Склад адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП утворює подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Подання завідомо недостовірних відомостей у декларації це внесення суб`єктом декларування неправдивої (такої, що повністю або частково не відповідає дійсності) інформації та подальше її розміщення на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Суб`єктивна сторона правопорушення за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу, а тому відсутність умислу на вчинення адміністративного правопорушення виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, у якому чітко зазначено, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

За змістом ч. 4 ст. 172-6 КУпАП конструктивною ознакою суб`єктивної сторони подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є вина особи у формі прямого чи непрямого умислу.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала цих наслідків (ч. 1 ст. 10 КУпАП). Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ч. 1 ст.11 КУпАП).

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція це використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей, а правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України №21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи, яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності, що закріплений у ч. 2 ст. 61 Конституції України, при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого правопорушення. Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Кожен під час розгляду будь-якої справи, має право на правосуддя, яке відповідало б вимогам справедливості.

У даному випадку, відповідно до протоколу № 44-01/6/22 від 24.01.2022, складеного уповноваженим працівником Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК, Національне агентство), ОСОБА_1 , будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), у порушення пунктів 7, 8 частини 1 статті 46 Закону подав завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, які відрізняються від достовірних на суму 357 718,91 гривні.

Так, відповідно до вимог статті 68 Основного Закону України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У відповідності до частини першої статті 65-1 Закону за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону ОСОБА_1 30.03.2021 подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Реєстр), щорічну декларацію за 2020 рік.

Проте у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації ОСОБА_1 не зазначив відомостей про дохід у сумі 280 тис. грн., отриманий членом сім`ї (дружиною ОСОБА_2 ) у 2020 році від продажу транспортного засобу.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів ОСОБА_2 16.12.2020 продала автомобіль Mercedes-Benz Е 230 CDI (2003 р.в.) громадянину ОСОБА_3 за 280 тис. грн. Відповідно до отриманих пояснень від покупця автомобіля ОСОБА_3 та його батька ОСОБА_4 , який був свідком розрахунку за придбане авто, гроші від продажу автомобіля були передані покупцем безпосередньо ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України вказані кошти є доходом, відомості про який необхідно зазначати у декларації згідно з п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону.

Зазначене свідчить, що суб`єкт декларування ОСОБА_1 був обізнаний про відчуження членом сім`ї (дружиною) транспортного засобу та отримання вищевказаного доходу, а отже, свідомо зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 280 тис. гривень.

Факт продажу вищевказаного автомобіля підтверджується укладеним між дружиною прокурора Малицькою Мар`яною Іванівною та громадянином ОСОБА_3 договором купівлі-продажу транспортного засобу № 2146/2020/2344836 від 16.12.2020.

Факт користування автомобілем Mercedes-Benz Е 230 CDI (2003 р.в.) державний номерний знак НОМЕР_1 прокурором Малицьким С.І. підтверджується інформацією самого ОСОБА_1 , яку він надавав на виконання доручень керівництва прокуратури Закарпатської області та Закарпатської обласної прокуратури.

Таким чином, ОСОБА_1 у розділі 11 декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 280 000 грн., чим не дотримав вимог п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону.

Також у розділі 12 «Грошові активи» декларації ОСОБА_1 не зазначив відомостей про свій грошовий актив у сумі 75 976,41 грн. у вигляді залишку станом на 31.12.2020 на рахунках, відкритих ним в АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до відомостей, які надійшли від АТ «Альфа-Банк», станом на 31.12.2020 на рахунках суб`єкта декларування обліковувались належні йому кошти у сумі 75 976,41 гривні.

Також суб`єкт декларування не зазначив відомостей про грошові активи у сумі 1 742,50 грн. у вигляді залишку станом на 31.12.2020 на рахунках, відкритих ним в АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до відомостей, які надійшли від АТ КБ «Приватбанк», станом на 31.12.2020 на рахунках суб`єкта декларування обліковувались належні йому кошти у сумі 1 742,50 гривні.

Таким чином, ОСОБА_1 у розділі 12 декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 77 718,91 грн., чим не дотримав вимоги п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону.

Враховуючи, що банківські рахунки належать ОСОБА_1 він був обізнаний про їх існування та розмір залишку коштів на них станом на 31.12.2020.

Викладене повністю підтверджується щорічною декларацією ОСОБА_1 за 2020 рік, документами, які міститься у матеріалах адміністративної справи, наданими громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 показами, відомостями про транспортні засоби, які перебувають у власності (користуванні) прокурора Малицького С.І., листом ознайомлення ОСОБА_1 з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» від 14.03.2018, дипломами бакалавра та магістра, які підтверджують отримання ОСОБА_1 вищої юридичної освіти за спеціальністю «правознавство».

Окрім того на сайті НАЗК містяться декларації особи повноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подані ОСОБА_1 раніше.

Як зазначив прокурор у своєму висновку, опрацюванням ним відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що за участі прокурора Малицького С.І. судами було розглянуто по суті 31 справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. ОСОБА_1 більше 7 років працював на прокурорських посадах, до службових обов`язків на яких входило здійснення нагляду за виконанням законодавства у сфері запобігання і протидії корупції. Вказане, на думку суду, свідчить про знання законодавства у сфері запобігання корупції, навики роботи з реєстром та наявність навиків щодо заповнення та подання декларації.

Згідно зі ст. 28 Конвенції ООН проти корупції, ратифікованої Законом України від 18.10.2006 № 251-V, усвідомлення, намір або умисел, які необхідні як елементи будь-якого правопорушення, визначеного цією Конвенцією, можуть бути встановлені з об`єктивних фактичних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у п. 150 рішення від 21.04.2011 «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до Форми декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженої чинним на момент подання декларації ОСОБА_1 рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, на початку заповнення декларації суб`єкт декларування ознайомлюється з Правилами заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Після ознайомлення проставляється відповідна відмітка.

Після заповнення всіх розділів декларації суб`єкт декларування ознайомлюється із внесеними до неї відомостями та проставляє відповідну позначку про підтвердження правильності даних, після чого подає декларацію шляхом накладення електронного цифрового підпису.

Згідно з ч. 4 ст. 45 Закону упродовж семи днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

ОСОБА_1 при поданні декларації підтвердив достовірність вказаних відомостей та був обізнаний з наслідками за подання недостовірних відомостей у декларації, правом подати виправлену декларацію не скористався.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 не вжив заходів для відображення у декларації достовірної інформації, яка підлягає декларуванню у розділах 11 та 12 щорічної декларації.

Поважних причин, які б перешкоджали поданню декларації з достовірними відомостями, за цими фактами не встановлено.

Згідно з ч. 4 ст. 1726 КУпАП передбачено притягнення особи до адміністративної відповідальності за внесення до декларації недостовірних відомостей на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на

2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2020 становив 2102 гривні.

Таким чином, ОСОБА_1 у розділах 11 та 12 щорічної декларації за 2020 рік зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 357 718,91 грн., чим порушив вимоги пп. 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону.

Тобто ОСОБА_1 подав до Реєстру декларацію із завідомо недостовірними відомостями, які відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.

Факт порушення встановлених Законом України «Про запобігання корупції» вимог ОСОБА_1 підтверджено, а відтак, дії останнього за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП кваліфіковані правильно. Протокол складено із дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.

Статтею 1 Закону (із внесеними змінами та доповненнями) визначено, що Національне агентство з питань запобігання корупції є спеціально уповноваженими суб`єктами у сфері протидії корупції.

Рішенням Національного агентства від 14.08.2016 № 1 початком його діяльності визначено 15.08.2016.

Зважаючи та те, що Національним агентством було вжито всіх достатніх та допустимих заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про вчинене правопорушення, та надання останньому можливості надати пояснення по суті вчиненого правопорушення, ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення, Національне агентство склало протокол у відсутності

ОСОБА_1 . Факти неявок ОСОБА_1 до Національного агентства зафіксовано актами від 10.01.2022 та 24.01.2022.

Моментом вчинення адміністративного правопорушення є дата фактичного подання декларації, тобто 30.03.2021.

Початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли зібрано, проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформлюється у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення (ст. 254 КУпАП). Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складенні протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, днем виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 1726 КУпАП, слід вважати дату складення протоколу про адміністративне правопорушення, а саме 24.01.2022.

Відтак, підстави для закриття провадження, з урахуванням вимог ст. 247 КУпАП, відсутні.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів, а тому таке правопорушення не може бути визнане, як малозначне.

Враховуючи, що правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, є правопорушенням, яке полягає в поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, факт подання недостовірних відомостей у декларації утворює в діях суб`єкта декларування об`єктивну сторону правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 38, 172-6, 251, 252, 283, 284, 285, 287-289 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого на посаді прокурора Закарпатської обласної прокуратури, визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн. (Сімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Постанову може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.В. Дергачова