Справа № 265/7434/21
Провадження № 3/265/45/22
П О С Т А Н О В А

14 січня 2022 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Мельник І.Г., вивчивши матеріали, які надійшли з відділу поліції № 2 Маріупольського РУП ГУ НП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2021 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справа перебувала у провадженні судді Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_2 .

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 1 від 05.01.2022 року у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя у відставку та відрахуванням судді ОСОБА_2 зі штату Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя, проведений повторний автоматизований розподіл справи.

05.01.2022 року вказана справа надійшла до розгляду судді Мельник І.Г.

Судом встановлено, що згідно фабули протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено 14 вересня 2021 року, ОСОБА_1 12 вересня 2021 року, приблизно о 00-05 годині, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , у нетверезому стані умисно вчинив дії фізичного характеру у відношенні доньки співмешканки ОСОБА_3 , а саме тягав її за волосся та бив руками, чим спричинив шкоду її фізичному здоров`ю, чим скоїв насильство у сім`ї.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Нікітін С.І. надали до суду письмову заяву, відповідно до якої ОСОБА_1 вказував, що свою провину у вчиненні домашнього насильства відносно ОСОБА_4 не визнає у повному обсязі, оскільки ніякі дії насильницького характеру відносно неї не вчиняв. З протоколом він категорично не згоден. Долучив до справи позитивну характеристику з місця роботи. Просить провадження у справі закрити через відсутність події та складу правопорушення, справу розглянути без нього та без його захисника.

Потерпіла ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про день та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. 12.01.2022 через канцелярію суду на ім`я судді Мельник І.Г. від потерпілої ОСОБА_4 надійшла письмова заява, відповідно до якої остання вказувала, що ніяких претензій до ОСОБА_1 немає. Просить провадження щодо нього закрити.

Дослідивши адміністративний матеріал, суд приходить до наступного.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VІІІ від 07 грудня 2017 року (далі за текстом Закон 2229-VІІІ) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно пунктам 3, 14 статті 1 Закону 2229-VІІІ домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Разом з тим, обставини описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого фізичного насильства відносно доньки співмешканки ОСОБА_4 , а й про завдану внаслідок цього шкоду її фізичному здоров`ю, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності. А ознака перебування у стані сп`яніння взагалі не підтверджена матеріалами справи.

Особа, уповноважена складати протокол, належним чином не виклала суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що призвело до неконкретності змісту зазначеного протоколу.

Сама потерпіла ОСОБА_4 на день розгляду вказаного протоколу жодних претензій з приводу спричинення їй фізичної шкоди з боку ОСОБА_1 не має.

Окрім того, обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні

В наявних матеріалах справи відсутня заява потерпілої ОСОБА_4 щодо неправомірних дій відносно неї з боку ОСОБА_1 , відсутні її письмові пояснення з описом обставин вчиненого відносно неї правопорушення, а пояснення інших осіб, що містяться в наданих матеріалах справи, не містять жодної вказівки на те, які наслідки саме для потерпілої ОСОБА_4 потягли за собою дії ОСОБА_1 .

Конфліктна ситуація, що сталася 12 вересня 2021 року в родині ОСОБА_1 , за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди фізичному здоров`ю потерпілої ОСОБА_4 не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 12.09.2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на наведене вмотивування, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, закрити через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП - відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області, протягом десяти днів з моменту винесення постанови.

Суддя І.Г. Мельник