ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.

секретаря судового засідання Божко Ю.В.,

прокурора Кіч О.М.,

особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Головка П.Л.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Запоріжжі, з вищою освітою, не одруженої, працюючої в управні екології та природніх ресурсів КМДА на посаді заступника начальника управління - начальника відділу, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 172-9-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва від Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України 09.12.2021 надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-9-2 КУпАП ОСОБА_1 на підставі протоколу від 01.12.2021 №686 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією (далі протокол №686).

Постановою Солом`янського районного суду м. Києві від 06.05.2022 року клопотання захисника особи, відносно якої розглядається справа про адміністративне правопорушення про відвід судді Агафонова С.А. - задоволено, відведено вказаного суддю від участі у розгляді справи щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 16.05.2022 року справу передано для розгляду судді Ріхтеру В.В.

У судове засідання з`явилась особа, щодо якої складено протокол, її захисник - адвокат Головко П.Л., також прокурор Офісу Генерального прокурора Кіч О.

Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про місце, дату та час розгляду справи було повідомлено належним чином, проте представник у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомлені, заяв не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати розгляд у відсутність представника автора протоколу № 686.

З проколу № 686 убачається, що « ОСОБА_1 , обіймаючи з 24 грудня 2019 року посаду начальника Управління оцінки впливу на довкілля та стратегічної екологічної оцінки Міністерства енергетики та захисту довкілля України, будучи відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-УІІ (далі - Закон № 1700-УІІ), суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у супереч із вимогами статті 42 цього Закону, порушила встановлені законодавством процедуру та строки здійснення оцінки впливу на довкілля, а саме: у порушення вимог статті 9 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» та підпункту 2 пункту 3 Посадової інструкції начальника Управління оцінки впливу на довкілля та стратегічної екологічної оцінки Міністерства енергетики та захисту довкілля України не забезпечила ефективне і своєчасне виконання покладених на Управління завдань щодо реалізації державної політики з питань, що віднесені до його компетенції за справою з оцінки впливу на довкілля «Спеціалізований Миргородський санаторій «Слава». Миргородське родовище мінеральних вод ділянка Санаторій «Слава» (№ 34 ), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке, передбачена частиною першою статті 172-9-2 КУпАП».

В судовому засіданні особа, що притягується до адміністративної відповідальності, вину свою не визнала у повному обсязі. Зазначила, що із порушенням не погоджується, а у справі взагалі не можливо зрозуміти, чому вирішили «призначити винуватою» саме її, хоча висновок готувало декілька осіб, а кінцевий підпис на висновку ставить заступник міністра. У справі не встановлено, хто саме порушив строки підготовки висновку, хоча такий перебував довгий час саме у заступника міністра, який затверджує висновок. У даній справі правоохоронними органами застосовано вибірковий підхід щодо осіб, на яких складено протокол, чому так, незрозуміло.

В судовому засіданні захисник, крім іншого, зазначив, що у фабулі протоколу неналежно висловлена об`єктивна сторона правопорушення. Не зрозуміло викладена фабула, некоректно зазначено склад правопорушення, виклад є суперечливим, а тому сторона захисту не може розуміти від чого саме потрібно захищатися.

Прокурор підтримав протокол про адміністративне правопорушення, надав письмовий висновок у справі. Вважає, що вина ОСОБА_1 доведена у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов такого висновку.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

У даній справі суд звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративна відповідальність. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише в тому разі, якщо її вина у вчиненні правопорушення буде доведена поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів, із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (п. 282).

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких, та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних і допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Законодавцем визначена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 172-9-2 КУпАП лише у таких діяннях: - порушення встановленої законодавством процедури та строків здійснення оцінки впливу на довкілля; - втручання у підготовку та надання висновку з оцінки впливу на довкілля чи рішення про врахування результатів оцінки транскордонного впливу на довкілля; - відмова уповноваженим законом територіальним органом, уповноваженим законом центральним органом виконавчої влади у видачі висновку з оцінки впливу на довкілля з підстав, не встановлених законом.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Малофєєва проти Росії" ( заява № 36673/04, рішення від 30 травня 2013 року), яке відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ, як джерело права), ЄСПЛ вказав, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

Згідно з ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачяться на її користь.

Як убачається з суті адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується порушення встановлені законодавством процедури та строків здійснення оцінки впливу на довкілля. Як зазначено, остання «не забезпечила ефективне і своєчасне виконання покладених на Управління завдань щодо реалізації державної політики з питань, що віднесені до його компетенції за справою з оцінки впливу на довкілля «Спеціалізований Миргородський санаторій «Слава». Миргородське родовище мінеральних вод ділянка Санаторій «Слава» (№ 34»).

Іншого в суті/фабулі адміністративного правопорушенні не зазначено.

Одночасно, у подальшому, у протоколі викладено факти, що підтверджують правопорушення, що, на думку суду, не є тотожним суті адміністративного правопорушення, яка у протоколі має бути викладено повно, чітко, зрозуміло, оскільки це є фактично фабулою обвинувачення.

Так, у цій справі, фабула у протоколі про адміністративне правопорушення, викладена без конкретизації, має загальний характер правопорушення. Суд зазначає, що фактично, перечитавши лише фабулу, яка інкримінується ОСОБА_1 , взагалі не можливо зрозуміти, що саме вчинила остання, які конкретні дії призвели до порушення, які НПА порушені останньою.

Норма, передбачена ч. 1 ст. 172-9-2 КУпАП, по суті, є бланкетною, тобто відсилає до правових норм інших галузей права.

В Рішенні Конституційного Суду України від 19.04.2000 у справі № 6-рп/2000 визначено, що основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює правову норму більш конкретним змістом.

Відповідно сама по собі указана стаття наведеного Кодексу не передбачає конкретних порушень процедури та строків здійснення оцінки впливу на довкілля, як ознак адміністративного порушення, що впливають на його кваліфікацію, так її диспозиція є бланкетною - для встановлення ознак об`єктивної сторони складу діяння, передбаченого цієї статтею належить звертатися до аналізу нормативно-правових актів, у яких сформульовано правила таких процедур та строків.

Диспозиція цієї норми закону, лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом , для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У цій справі, у тому виді, як викладена фабула протоколу, місце, час та суть правопорушення, не зазначені та не розкриті.

Суд зауважує, що в деяких справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

При формуванні такого підходу Суд ураховує в т.ч. і те, що ЄСПЛ у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із яких, будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання (щодо питання застосування зазначених положень див. у т.ч. рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших).

Таким чином, в тому числі, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє прокурор, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати скрізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Таким чином, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення мають суттєве значення, а його некоректність розглядається ЄСПЛ, як порушення права на захист.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до численної практики Європейського суду з прав людини», суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування.

ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, тим самим не забезпечив розгляд провадження з дотриманням ст. 6 Конвенції.

Тим самим, усунути такі протиріччя самостійно та привести їх у відповідність з Інструкцією, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, суд змоги не має.

Оцінюючи якість протоколу в цій частині, суд додатково бажає зазначити таке.

При обговоренні у судовому засіданні фабули адміністративного протоколу, у тому виді як вона викладена, прокурор зазначив, що дійсно погоджується із тим, що остання викладена неповно. Далі прокурор зазначив, що, на жаль, поліція, коли складає протоколи, думку прокурора з цього приводу не питає, перед направленням справи до суду, поліція із протоколом прокурора не ознайомлює. Вплинути на поліцію у прокурора змоги немає. Жодним чином прокурор коректувати протокол не може, оскільки поліція такий на ознайомлення не надсилає.

Одночасно із цим, прокурор зазначив, що вважає, що він самостійно може розширити суть /фабулу протоколу, бо фактичні дані при цьому не змінюються. Саме за результатами розгляду справи й встановлюються певні факти, незважаючи на те, як саме викладена суть у протоколі та незалежно від того, як ці факти виклала особа, яка складала протокол.

Проте, суд переконаний, що позиція прокурора є хибною, та такою, що не ґрунтується на вимогах закону.

Так, фабула протоколу, це, по суті, є фабула обвинувачення у якій має бути повно та чітко викладене те, що саме інкриміноване особі.

У випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.

Згідно із позицією прокурора, він може розширити фабулу протоколу самостійно, однак, тоді, особа взагалі не зможе підготуватися до розгляду справи, оскільки не буде зрозуміло, що саме у судовому засіданні зазначить прокурор та як саме останній викладе фабулу обвинувачення.

Якщо взято конкретно цю справу, то можна побачити ці «межі розширення фабули прокурором» навіть з письмового висновку, де прокурор зазначає, що «згідно з протоколом» однак викладає суть правопорушення набагато більше, конкретизованіше, ніж це викладено у самому протоколі, та з посиланням на те, чого у фабулі протоколу не було взагалі.

У справі, суд вважає, що фабула викладена неповно та некоректно, а тому перешкодило особі у повній мірі знати, у вчиненні якого правопорушення її обвинувачують.

Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Враховуючи зазначене, суд не надає оцінку доказам у цій справі, які були досліджені у судовому засіданні, оскільки незалежно від їх оцінки, суд позбавлений можливості їх викласти у судовому рішенні як на користь особи, що притягується, та й на користь сторони обвинувачення, оскільки некоректне обвинувачення перешкоджає розглядові справи. За таких обставин, оцінка доказів втрачає будь-який сенс.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Тим самим, дана правова норма (ст. 284 КУпАП) не передбачає судового рішення про направлення справи на дооформлення.

У цій справі суд самостійно суд не може усунути протиріччя протоколу.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з тим, що дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1) ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин, визначених п. 1) ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ч. 1 ст. 173-2 та ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 притягнення її до адміністративної відповідальності - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-9-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ріхтер В.В.