Справа № 344/4069/22
Провадження № 33/4808/399/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Думич О.І.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп., -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 21.03.2022 об 11 год. 48 хв., в м. Івано-Франківську по вул. Івасюка, 10, керував транспортним засобом марки Toyota Camri, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння. Долученими відеозаписами підтверджено, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти дослідження на стан сп`яніння шляхом здачі біоматеріалу (сечі), від чого останній відмовився у зв`язку з фізичною неможливістю (не хотів в туалет). Натомість, ОСОБА_1 запропонував здати слину для проведення вказаного дослідження, на що йому було відмовлено працівниками поліції та повідомлено, що такі дії буде розцінено як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Апелянт, посилаючись на судову практику, звертає увагу суду, що особа має право на проведення за її проханням дослідження за певним можливим методом, у випадку ОСОБА_1 дослідження слини.

Вважає, що висновок поліцейського про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння хибний, тому у діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Судом не враховано факт, що у ОСОБА_1 не мали права вимагати проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки «виявлені» ознаки блідості шкіри та тремтіння пальців рук обумовлені низькою пігментацією шкіри ОСОБА_1 та спровоковані агресивною поведінкою та постійними обвинуваченнями зі сторони поліцейського, а не є свідченням наркотичного сп`яніння. Відтак вимога пройти огляд неправомірна.

Підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 у працівників поліції не було, оскільки поліцейський, пославшись на п. 3 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» - відсутність страхового полісу, не вказав законну підставу для зупинки транспортного засобу. Крім того, пересікання суцільної лінії ОСОБА_1 не підтверджено.

Суд першої інстанції не перевірив законність і обґрунтованість зупинки ТЗ, чи діяли працівники поліції в межах повноважень та приписів законодавства. Відтак всі наступні дані, здобуті працівниками поліції, викликають сумніви, їх слід вважати за принципом «плодів отруйного дерева» неправомірними, що є підставою для скасування постанови.

Судом не враховано факт упередженого ставлення працівників поліції до особи ОСОБА_1 : агресивно поводились та неодноразово називали його «наркоманом», що зафіксовано на відеозаписах із нагрудних камер поліцейських. Відтак, в зв`язку з упередженим ставленням притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності необхідно вважати неправомірним.

На думку апелянта, суд безпідставно врахував неналежний доказ письмові пояснення недопитаних в судовому засіданні свідків, в яких зазначено, що ОСОБА_1 відмовився проїхати в медзаклад для проходження огляду, що не відповідає дійсності і спростовується відеозаписом. ОСОБА_1 було доставлено в медзаклад, але він не зміг надати біоматеріалу (сечу), який від нього вимагали.

Судом не було викликано у судове засідання та забезпечено допит свідків.

В порушення права ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд, суд розглянув справу за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, хоча, на переконання сторони захисту, було доцільним відкласти розгляд.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Думич О.І. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки останній не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Думич О.І., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України").

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про притягнення до відповідальності надійшла до суду 31.03.2022 року (а.с.7), розгляд якої було призначено на 30.05.2022 року, про що ОСОБА_1 було повідомлено у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.8,9).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про те, що розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП буде відбуватись в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з тим, процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчила про неналежне виконання своїх обов`язків, ігнорування судового процесу та відсутність жодних заяв та клопотань про відкладення розгляду провадження і неможливість прийняти участь у судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає , що вищевказані обставини свідчать про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності мала можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30.05.2022 року з метою забезпечення права на доступ до суду та на апеляційне оскарження судового рішення, ОСОБА_1 було поновлено строк на апеляційне оскарження апеляційної скарги, яку було подано за межами строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки в діях останнього відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також про неправомірність (упередженість) дій працівників поліції, безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , неправомірність вимоги пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на неналежність та недопустимість як доказів, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що Івано-Франківський міський суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненому доводиться даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №289796 від 21.03.2022 (а.с. 1), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с. 2), відеодоказів, які містяться в матеріалах справи (а.с. 5), іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались в судовому засіданні і судом не були здійснені належні заходи, щодо забезпечення їх допиту.

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Думич О.І. щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.

Зі змісту доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 вбачається, що останній вважає, що зупинка транспортного засобу поліцейськими була неправомірною, як і пропозиція поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння. При цьому він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, був доставлений до медичного закладу та не маючи фізичної можливості здати сечу, пропонував лікарю відібрати в нього слину.

Апеляційний суд вважає безпідставними такі доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , оскільки вищевказані доводи повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів та даними оглянутих відеозаписів.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відтак, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №289796 від 21.03.2022, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння , відмовився від відповідного огляду у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою поліцейським В2 Р1 БУПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, капралом поліції Багмут У.В., вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та уповноваженою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.

В протоколі зазначено свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із даними щодо місця проживання та їх власноручними підписами.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді.

Зазначено, що до протоколу додається пояснення свідків, направлення в медичний заклад, відео з нагрудних камер 471529, 471530.

В графі протоколу пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено пояснення водія ОСОБА_2 , який висловив незгоду з протоколом, ствердив, що правил дорожнього руху не порушував, підстав для зупинки транспортного засобу не було, наполягав на проведенні огляду на стан сп`яніння за допомогою відібрання зразка слини, однак йому відмовили. Таким поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, судом апеляційної інстанції надано належну правову оцінку.

Посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, що свідчить про ознайомлення ОСОБА_2 зі змістом висунутого звинувачення.

Відтак, указаний протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Встановлено, що працівники поліції здійснювали фіксацію подій з допомогою засобів відеозапису (ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX зі змінами).

Дані оглянутих відеофайлів в сукупності з дослідженими матеріалами провадження, свідчать, що ОСОБА_2 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість скористатись своїми процесуальними правами та розпорядитись процесуальними обов`язками з метою захисту своїх інтересів, зокрема прийняти рішення щодо згоди/відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння в спеціалізованому медичному закладі; скористатись правом на правову допомогу; ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення, надати письмові пояснення та заперечення щодо висунутого обвинувачення та дій працівників поліції; отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення, тощо.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зі змісту вищевказаних відеозаписів, які були переглянуті в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що дійсно після того, як водій ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції, останні виявили в нього наявність ознак, які давали підстави підозрювати, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння, запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я та роз`яснили йому наслідки відмови від проходження такого огляду у виді притягнення до адміністративної відповідальності.

Зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , незважаючи на роз`яснення йому інспектором поліції несприятливих для нього наслідків у виді притягнення до адміністративної відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, будучи доставлений до медичного закладу, відмовився проходити такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Так, згідно матеріалів справи та оглянутих відеофайлів (а.с. 5), вбачається, що у відповідності до вимог п.3 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 поліцейськими була відсутність страхового полісу, про що водію транспортного засобу було повідомлено (відеофайл «clip-0.mp4», а.с. 5)

Крім того, в матеріалах провадження міститься копія постанови серії БАА №929869 (а.с. 6), якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення за керування 21.03.2022 транспортним засобом без реєстраційних документів (ч. 1 ст. 126 КУпАП), тобто ОСОБА_2 , керував автомобілем в порушення вимог п. 2.1.б ПДР.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта з приводу безпідставності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та упередженого ставлення з боку працівників поліції, оскільки дії працівників поліції ґрунтувались на володінні даними оперативної службової інформації, що вбачається з оглянутих відеофайлів (патрульні поліцейські моніторили інформацію в своїх базах даних, з`ясовували необхідні фактичні обставини безпосередньо у водія, тощо).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Зі змісту вищевказаної статті закону вбачається, що огляд у медичному закладі має більше правове значення, оскільки проводиться лікарем, який має відповідну професійну спеціалізацію та проводить огляд із застосуванням сукупності різних методів, які дозволяють йому отримати достатньо об`єктивний результат щодо перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, який він оформлює у встановленому законом порядку та за який несе персональну відповідальність.

У разі виявлення поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб провести медичний огляд водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані наркотичного сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений.

Вказана норма закону більш детально відображена у п. 12 Інструкції , яким встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє, цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Аналіз вказаних нормативних актів та усталеної судової практики свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння працівниками поліції огляд поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів не проводиться, а водій транспортного засобу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду лікарем медичного закладу.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Зі змісту доводів сторони захисту вбачається, що ОСОБА_2 заперечує факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки під час проведення огляду у медичному закладі не мав фізіологічної можливості здати сечу та запропонував лікарю відібрати в нього в якості біологічного матеріалу слину.

Так, за своїм правовим змістом, згода водія транспортного засобу пройти відповідний огляд на стан наркотичного сп`яніння полягає в тому, що водій погоджується виконувати та виконує всі законні вимоги лікаря, який проводить такий огляд та які спрямовані на отримання об`єктивного висновку щодо перебування водія у стані наркотичного сп`яніння.

Відмова водія виконувати вимоги лікаря, намагання самостійно контролювати порядок проведення огляду на стан сп`яніння та керувати лікарем і давати йому вказівки щодо визначення певних методів проведення обстеження, безпідставна відмова від здачі біологічних зразків та інші дії, які спрямовані на ускладнення виконання лікарем своїх обов`язків щодо огляду на стан сп`яніння свідчать про те, що водій транспортного засобу фактично відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння і не бажає проходити такий огляд добровільно.

В своїй апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 стверджував, що не мав можливості з фізіологічних причин здати сечу для проведення дослідження та запропонував лікарю відібрати в нього в якості біологічного матеріалу слину.

Апеляційний суд вважає вищевказану причину надуманою та безпідставною, оскільки зі змісту пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він не страждає захворюваннями які можуть ускладнити здачу сечі на дослідження. Відбір сечі на аналіз не складає особливих труднощів, оскільки стосується звичайних природних потреб будь-якої людини та визнається найбільш доступним та ефективним методом для подальшого проведення лабораторних досліджень щодо виявлення стану наркотичного сп`яніння.

Зокрема, відповідно до встановленого порядку відбору сечі, у тому разі, якщо особа, яку обстежують, не може забезпечити здачу необхідного об`єму сечі, вона повинна випити води та протягом однієї години забезпечити здачу необхідного об`єму сечі.

Апеляційний суд вважає, що доводи апелянта з приводу не можливості з фізіологічних причин здати сечу, є безпідставними, оскільки фактично спрямовані на відмову від проходження медичного огляду.

Зокрема, за даними оглянутого відеофайлу «clip-7.mp4», ОСОБА_2 ігнорував законну вимогу лікаря медичного закладу на здачу відповідного біоматеріалу (сечі), аргументуючи виключно своїм бажанням здати саме слину. При цьому, зі змісту поведінки ОСОБА_2 вбачається, що він не здійснював будь які спроби здати сечу, а відразу запропонував лікарю відібрати в нього слину. Відтак, ОСОБА_2 фактично не виконував вимоги лікаря медичного закладу щодо дотримання процедури огляду на стан наркотичного сп`яніння у спеціалізованому медичному закладі, а на повторну пропозицію працівника патрульної поліції пройти огляд в медичному закладі фактично відмовився від його проходження.

Така поведінка ОСОБА_2 свідчить про фактичне небажання проходити огляд на стан сп`яніння у медичному закладі та за своїм правовим змістом обґрунтовано визначена як відмова водія, який керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, пройти огляд на стан сп`яніння у відповідному медичному закладі.

Крім того, матеріали відеозапису містять дані про те, що в присутності двох осіб, яких працівник поліції представив як свідків, ОСОБА_2 на пропозицію патрульного поліцейського недвозначно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі, що підтверджено даними відеофайлу («clip-2.mp4», а.с. 5). ОСОБА_2 були роз`яснені його права та обов`язки, запропоновано за бажанням скористатись послугами адвоката.

Відмова водія ОСОБА_2 від огляду 21.03.22 на стан наркотичного сп`яніння в КНП "ПНЦ ІФ ОР" підтверджується долученим до матеріалів провадження направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 2).

Саме відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі не дозволила лікарю вищевказаного медичного закладу провести відповідний огляд та надати висновок щодо стану сп`яніння водія.

Апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, доводи апелянта з приводу неправомірності вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки

відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення та оглянутих відеозаписів, ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук та неприродна блідість обличчя, про що йому було повідомлено у відповідності до приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 («clip-6.mp4», а.с.5).

Апеляційний суд звертає увагу, що наявність неприродної блідості обличчя ОСОБА_2 працівникам поліції пояснив вживання ним пива минулого дня, що свідчить про те, що водій транспортного засобу фактично визнавав наявність вищевказаної ознаки та надавав поліцейським пояснення щодо причин її існування.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали провадження та наявні в них докази в їх сукупності, вважає, що вимога працівників поліції була обґрунтованою, вмотивованою, а отже правомірною, оскільки водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом з вираженими ознаками наркотичного сп`яніння, з огляду на таке.

Крім того, як підтверджується даними оглянутих відеофайлів, під час поверхневого огляду водія ОСОБА_2 працівниками поліції виявлено за добровільною згодою водія коробку з вмістом трави («clip-9.mp4», а.с.5), а в подальшому ОСОБА_2 уточнює, що у виявленій коробці міститься кусочок марихуани («clip-11.mp4», а.с.).

Апеляційний суд вважає, що підозра водія ОСОБА_2 на перебування в стані наркотичного сп`яніння була вмотивованою, наявність ознак наркотичного сп`яніння давала працівникам поліції достатні правові підстави для законної пропозиції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про неналежність та недопустимість доказів, здобутих працівниками поліції, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній, керуючи транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, в порушення приписів п. 2.5 ПДР України, відмовився на законну вимогу працівників патрульної поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в спеціалізованому медичному закладі.

Адміністративне стягнення, обране судом першої інстанції в мінімальних межах ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта ОСОБА_2 про його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв