ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1116/21Головуючий у 1-й інстанції Харлан М.В.
Провадження № 33/817/368/22 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 4 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі за участю захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , адвоката Сідорова В. М. апеляційну скаргу на постанову Шумського районного суду Тернопільської обл. від 09 червня 2022 р., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Шумського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 34 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Сідоров В. М. просить строк на апеляційне оскарження постанови поновити, оскільки він був пропущений з поважних причин, постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що останній день подачі апеляційної скарги припадав на 19 червня 2022 р. (неділя вихідний день), а тому апеляційна скарга була подана 20 червня 2022 р. (понеділок, наступний робочий день після вихідного).

Відповідно до фіскального чеку поштового відправлення апеляційна скарга на постанову місцевого суду була направлена засобами поштового зв`язку 20 червня 2022 р.

27 червня 2022 р. постановою судді Тернопільського апеляційного суду апеляційна скарга повернута особі, яка її подала у зв`язку з тим, що подана поза межами строку на апеляційне оскарження та до неї не додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Дана постанова надійшла електронною поштою 01 липня 2022 р.

Крім цього, він, адвокат Сідоров В. М., з 17 червня 2022 р. знаходився на лікуванні.

Таким чином, у зв`язку із лікуванням та обмеженою можливістю пересування вважає, що вищенаведені аргументи для поновлення строку на апеляційне оскарження є поважними.

Що стосується оскарження постанови місцевого суду по суті, апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відображає фактичних обставин справи, які були встановлені в судовому засіданні, а в матеріалах справи немає достатніх та допустимих доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 допустив ДТП, а також те, що після інкримінованого йому ДТП вживав алкогольні напої.

Вказує, що досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази не повністю узгоджуються між собою та є такими, що викликають сумнів з приводу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що місцевий суд на підставі перевірки та оцінки зібраних доказів під час розгляду справи не виконав вимог ст. 280 КУпАП, в зв`язку з чим неповно з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення водієм ОСОБА_1 .

На думку апелянта, працівники поліції передчасно склали протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , оскільки відносно нього здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні відомості щодо якого внесені в ЄРДР за №0000428 від 10 вересня 2021 р.

У даному кримінальному провадженні встановлюються обставини, що мають важливе значення для подальшого притягнення винних осіб до відповідальності за факт вчинення 09 вересня 2021 р. дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначає, що згідно відеофайлу, який міститься в матеріалах справи, працівники поліції не роз`яснювали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їхніх прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Апелянт переконаний, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР та/або вживання алкоголю після ДТП не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє працівників поліції від доведення правомірності свого рішення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі №177/525/17).

Вважає, що оскільки в порушення вимог ст. 251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено належних доказів вчинення ОСОБА_1 дії, зазначеної у протоколі, а протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не є вичерпним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, - вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, не доведена.

Враховуючи вищенаведене, апелянт переконаний, що матеріалами справи не доведено об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, а відтак склад даного правопорушення в його діянні відсутній, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, про що підтвердив адвокат Сідоров В. М., клопотання про відкладення судового розгляду в суд не подавав.

Неявка ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи, про що адвокат Сідоров В. М. не заперечував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката Сідорова В. М., який просив строк на апеляційне оскарження поновити, апеляційну скаргу з наведених у ній підстав задовольнити, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, приходжу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду слід поновити, а апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи те, що останній день подачі апеляційної скарги припадав на вихідний день, а апеляційну скаргу було подано наступного робочого дня після вихідного, вважаю за можливе строк на апеляційне оскарження поновити.

Згідно із ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови 09 вересня 2021 р. ОСОБА_1 близько 19 год. 15 хв. на 59 км. автодороги Р-26 Острог Кременець керував автомобілем Chevrolet Lacetti д. н. з. НОМЕР_1 , допустив дорожньо-транспортну пригоду, після чого вживав алкоголь до проведення медичного огляду, чим порушив вимоги п. 2.10 (є) Правил дорожнього руху України за що відповідальність передбачена ч. 4 ст. 130 КУпАП.

З висновками судді першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.10 (є) Правил дорожнього руху суддя апеляційної інстанції не погоджується, що в свою чергу дає підстави ставити під сумнів висновки щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положення ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі, або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Відповідно до п. 2.10. «є» Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Як зазначено вище, 09 вересня 2021 р. відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 09 вересня 2021 р. ОСОБА_1 близько 19 год. 15 хв. на 59 км. автодороги Р-26 Острог Кременець керував автомобілем Chevrolet Lacetti д. н. з. НОМЕР_1 , допустив дорожньо-транспортну пригоду, після чого вживав алкоголь до проведення медичного огляду.

В якості доказу вживання алкоголю ОСОБА_1 до проведення медичного огляду після вчинення ним ДТП місцевим судом взято за основу відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, на якому містяться пояснення ОСОБА_1 , надані працівникам поліції в медичному закладі, відповідно до яких він після скоєння дорожньо-транспортної пригоди вживав алкоголь.

Крім цього, в оскаржуваній постанові зазначено, що з дослідженого в судовому засіданні відеофайлу D:/00000__0004А_МР4 свідок ОСОБА_2 , який перебував в Шумській міській лікарні, після проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 вказав, що «взагалі - то ми тільки що вже пили, пів години тому», тобто після вчинення ДТП.

Проте, в суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав та зазначив, що вживав алкогольні напої перед тим, як сісти за кермо автомобіля, після вчинення ДТП він алкогольні напої не вживав, а також додав, що повідомив неправдиву інформацію працівникам поліції у зв`язку із бажанням уникнути відповідальність за скоєне.

Також в судовому засіданні місцевого суду був допитаний в якості свідка ОСОБА_2 , який пояснив суду, що 09.09.2021 він з ОСОБА_1 вживали алкогольні напої, після чого ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля та допустив ДТП. Після вчинення ДТП водій алкогольних напої не вживав, оскільки від отриманих травм не мав реальної змоги цього зробити.

Такі пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та свідка узгоджуються із електронним рапортом ЄО №5142 (а. с. 5), з якого вбачається, що 09.09.2021 у РВП надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що біля с. Людвищі Кременецького району в напрямку м. Шумськ водій автомобіля марки Шевроле д. н. з. НОМЕР_1 , не справившись з керуванням, з`їхав в кювет та перекинувся. Троє потерпілих знаходяться без свідомості, з тілесними ушкодженнями. Водій та потерпілі госпіталізовані у Шумську міську лікарню. У водія ОСОБА_1 виявлено: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій грудної стінки поперекового відділу хребта.

З огляду на те, що ОСОБА_1 в місцевому суді заперечував факт вживання алкоголю після ДТП, а матеріали адміністративної справи не містять інших беззаперечних доказів даному факту, суддя апеляційного суду вважає, що такі пояснення не є достовірним, достатнім та належним доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «OZTURKv.GERMANY» від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, яка набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання, ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суддя апеляційного суду вважає за необхідне дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, зокрема: даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №162555 від 09.09.2021; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів: проба позитивна 0,89 проміле; роздруківкою із газоаналізатора "Аlcotest 6820» ARLK-0005 до протоколу серії ААБ №162555 результат 0,89 проміле; свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки - газоаналізатора "Аlcotest Drager» 6820 ARLK-0005 (чинне до 04.06.2022 р.); рапортом інспектора ВП №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області капітана поліції П. Штуки з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 здійснив ДТП, внаслідок чого водій та двоє його пасажирів отримали тілесні ушкодження та госпіталізовані до Шумської міської лікарні, де водій ОСОБА_1 пройшов тест на визначення стану алкогольного сп`яніння; DVD-R диском, на якому відображено факт проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , проба позитивна 0,89 проміле.

Досліджені докази повністю узгоджуються між собою, їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду суддею апеляційної інстанції належним чином встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, однак передбачене ч. 1, а не ч. 4 ст. 130 КУпАП, як про це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові судді першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстав для закриття провадження у справі, як про це просить апелянт, з огляду на положення ст. 247 КУпАП не вбачається, проте доцільним є застосування санкції, передбаченої саме ч. 1 ст. 130 КУпАП як такої, що поліпшує становище особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

За загальними правилами ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують відповідальність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та обставин, що обтяжують його відповідальність, суд не вбачає та вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

4) змінити постанову.

За таких обставин постанова судді Шумського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 р. підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника Сідорова В. М. - частковому задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Сідорова В. М. задовольнити частково.

Постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в користь держави у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки - змінити.

Вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба