КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., за участю захисника Кульбіч-Каблукової С.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Кульбіч-Каблукової С.А. на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2022 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 03 жовтня 2021 року о 09 год. 45 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керував транспортним засобом HYUNDAІ, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. П. Чубинського, б. 5 в с. Софіївська Борщагівка, Бучанського району, Київської області, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на нагрудну боді камеру 90799, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник Кульбіч-Каблукова С.А. просить скасувати постанову судді Києво-Святошинського районного суду від 18 лютого 2022 року по справі №369/14141/21 та постановити нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що постанова судді винесена із порушеннями статей 7, 8, 9 Закону України «Про судоустрій», статей 159, 163, 165, 183-3, 183-4, 206, 207, 231, 232 КАС України, без врахування обставин справи та з повним ігноруванням всіх наявних у матеріалах справи доказів.

При цьому апелянт викладає версію, згідно з якою в суботу, 03 жовтня 2021 року, о 9 годині 45 хвилин ранку, біля будинку свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 переставляв свій автомобіль від одного парадного до іншого.

Його зупинили представники патрульної поліції, і безпідставно почали звинувачувати ОСОБА_1 у наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння.

Після пояснень останнього, «що дійсно, вчора вживав пиво, та можливо на ранок є запах», представники патрульної служби почали вимагати неправомірну вигоду у розмірі половини штрафу за керування авто у стані сп`яніння, аколи ОСОБА_1 обурився та відмовився, заставили сісти до патрульного авто та склали протокол, у якому ОСОБА_1 написав пояснення, що «переставляв авто біля будинку», при цьому все одно ОСОБА_1 було вручено копію протоколу із зазначенням нібито скоєного правопорушення, а саме: ч. 1 ст. 130 КУпАП "Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції".

При цьому, первісна розмова та зупинка авто на відео відсутні.

Також на самому відео видно, що ОСОБА_2 перебуває у знервованому стані, але ніяких доказів сп`яніння відео не містить.

Окрім того, захисник зазначає, що нею було направлено до Управління національної поліції Київської області 2 адвокатські запити стосовно неправомірної поведінки співробітників патрульної поліції, проте на жодне із питань, порушених нею у запиті, які стосуються інциденту 03 жовтня 2021 року, щостався із ОСОБА_2 відповіді надано не було.

Незважаючи на всі вищезазначені пояснення, та наявні докази відсутності вини ОСОБА_1 , які йому приписувались представниками поліції, суддя винесла неправомірне рішення.

Тобто, ОСОБА_2 не підкорився вимогам поліції не тому, що боявся наслідків свого стану (відео стану сп`яніння не підтверджує), а тому, що був обурений вимогою неправомірної вимоги від співробітника поліції.

У постанові судді, що оскаржується, не описано ані ситуації, ані пояснень ОСОБА_3 в засіданні, повністю проігноровано при винесенні рішення порушення чинного законодавства працівниками поліції у відповідях на адвокатський запит, що доводить безпідставність звинувачень, викладених у протоколі від 03 жовтня 2021 року.

Вищезазначеним матеріалам справи суддею взагалі не надано належної оцінки, що робить дану постанову суду незаконною та такою, що порушує права ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді районного суду, про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у постанові доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 076891 від 03 жовтня 2022 року, копією постанови серії БАВ №610146 від 03 жовтня 2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та відеозаписом з нагрудної боді камери №90799.

Наведеними доказами підтверджується, що ОСОБА_1 03 жовтня 2021 року о 09 год. 45 хв., не маючи при собі посвідчення водія, керував транспортним засобом HYUNDAІ, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. П. Чубинського, б. 5 в с. Софіївська Борщагівка, Бучанського району, Київської області, був зупинений працівниками поліції, та після виявлення явних ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Твердження захисника про відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння спростовується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого убачається, що поліцейський на камеру озвучує ОСОБА_1 виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота і при цьому ОСОБА_1 цього не заперечує.

Також ОСОБА_1 не заперечував наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при підписанні протоколу, обмежившись вказівкою на те, що він переставляв автомобіль біля будинку.

Отже доводи захисника про те, що представники патрульної поліції безпідставно почали звинувачувати ОСОБА_1 у наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими.

Посилання апелянта на неправомірні дії працівників патрульної поліції, які полягали, за твердженням апелянта та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , у вимаганні неправомірної вигоди за вирішення питання, пов`язаного з керуванням транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, не спростовують обставин, викладених у постанові судді про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння.

Вимагання неправомірної вигоди за те, що відносно особи не буде складатися протокол про адміністративне правопорушення є об`єктивною стороною правопорушення особами, які вимагали таку вигоду.

Проте факт вимагання неправомірної вигоди особами, які фіксують адміністративне правопорушення, не спростовує наявність обставин, які були підставами для складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо особи, від якої вимагалась неправомірна вигода, а, за певних обставин, може підтвердити наявність таких обставин.

До того ж, матеріали справи не містять будь-яких відомостей на підтвердження тверджень ОСОБА_1 та його захисника про те, що працівники патрульної поліції вимагали від нього гроші за вирішення питання, пов`язаного з керуванням автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з наведеним суддя апеляційного суду вважає, що доводи апелянта про не надання відповіді на жодне із питань, порушених у адвокатських запитах до Управління національної поліції Київської області стосовно неправомірної поведінки співробітників патрульної поліції не впливають на законність та обґрунтованість постанови судді районного суду щодо ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 було вручено копію протоколу із зазначенням нібито скоєного правопорушення, а саме: ч. 1 ст. 130 КУпАП "Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції" є неспроможними.

Так, частиною першою статті 130 КУпАП встановлено відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом п. 2.5 ПДР України передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій ОСОБА_1 , будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, повинен був на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, як це передбачено п. 2.5 ПДР України, проте такої вимоги поліцейського не виконав.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне відповідальність, передбачену санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності не за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, як про це зазначає захисник, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апелянта про те, що на відеозаписі відсутні первісна розмова та зупинка авто не спростовують обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення щодо відмови ОСОБА_1 у встановленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факту зупинки працівниками поліції його автомобіля та керування транспортними засобом, про що власноручно зазначив в протоколі про адміністративне правопорушення, а на відеозапису з нагрудної камери поліцейського зафіксовано, як ОСОБА_1 пояснює поліцейським причину керування автомобілем, яка полягала у тому, щоб перепаркувати автомобіль.

Також з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що поліцейський вказує на наявність у ОСОБА_1 такої ознаки алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота, чого сам ОСОБА_1 не заперечував.

Посилання апелянта на те, що на самому відео видно, що ОСОБА_1 перебуває у знервованому стані, але ніяких доказів сп`яніння відео не містить є безпідставним, оскільки відеозаписом не можна передати таку ознаку, як запах алкоголю з порожнини рота, а, така ознака, як, зокрема, почервоніння обличчя на відео зафіксована.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про можливість закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними.

При розгляді справи щодо ОСОБА_1 суддею районного суду дотримано вимог процесуального закону, а постанова судді відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КУпАП.

Посилання захисника на порушення суддею вимог статей 7, 8, 9 Закону України «Про судоустрій» є голослівним, а посилання на порушення вимог статей 159, 163, 165, 183-, 183-4, 206, 207, 231, 232 КАС України не можуть бути взятими до уваги, позаяк справи про адміністративні правопорушення розглядається суддями районних судів за правилами, визначеними Кодексом України про адміністративні правопорушення, а не за Кодексом адміністративного судочинства України, як це вважає апелянт.

Отже, постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2022 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ :

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Кульбіч-Каблукової С.А. залишити без задоволення.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

Справа №369/14141/21

Провадження №33/827/1297/2022

Головуючий у І інстанції Перекупка Г.А.

Доповідач Ковальська В.В.