Справа № 307/2003/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

11.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подали ОСОБА_1 та адвокат Філіп І. Ю.,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою, 02.06.2021, о 00 год 05 хв, у смт Солотвино, по вул. Армійській, ОСОБА_1 керував автомобілем марки Мітцубісі L-200, номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник, адвокат Філіп І. Ю., вказують на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою, тому підлягає скасуванню. Вважають, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинами справи. В обґрунтування цього стверджують, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, оскільки у матеріалами справи відсутні належні та допустимі докази, які можуть свідчити про винуватість ОСОБА_1 у порушенні приписів п. 2.5 ПДР, і відповідно у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, зазначають, що протокол про адміністративне правопорушення оформлений без участі водія, з суттєвими порушеннями ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції. Апелянти вважають, що процедура направлення особи на огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння також була проведена всупереч ст. 266 КУпАП. Окрім цього, в апеляційній скарзі зазначили, що відеозапис, який міститься у матеріалах справи, не може слугувати належним доказом у справі. Враховуючи вищевикладене, просять скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Філіпа І. Ю., які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, відомостей про поважність причин їхньої неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від вказаних осіб не надходило. Окрім цього, апеляційний суд бере до уваги те, що розгляд справи відкладався, тому, з огляду на приписи ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не перешкоджає розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №235863, 02.06.2021, о 00 год 05 хв, у смт Солотвино, по вул. Армійській, ОСОБА_1 керував автомобілем марки Мітцубісі L-200, номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що від надання будь-яких пояснень та від підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився.

Рапортом поліцейського Лазура Р. підтверджуються обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення (а. с. 2).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №927799 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Відповідно до змісту цієї постанови ОСОБА_1 керував автомобілем із невстановленим заднім номерним знаком, не мав при собі посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб.

На відеозаписі, який міститься на DVD-диску чітко зафіксовано момент спілкування поліцейських з водієм ОСОБА_1 , поруч з транспортним засобом, яким він керував, перевірку документів особи водія, його поведінку у відповідь на пропозицію поліцейських пройти в установленому законом порядку огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння, та відмову від освідування (а. с. 4).

З іншого відеозапису, який міститься у матеріалах справи, убачається, що водій ОСОБА_1 , почувши пропозицію поліцейських пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, залишив місце зупинки автомобіля, попрямувавши у невідомому напрямку, на законні вимоги поліцейських зупинитися не реагував (а. с. 21).

Докази, які досліджені та перевірені апеляційним судом на предмет належності, допустимості та достовірності, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних відомостей, які би давали підстави вважати, що працівники поліції Лазур Р. С. та Голубка В. В. були упереджені під час спілкування та перевірки особи водія, а також при направленні ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в них були підстави для фальсифікації процесуальних документів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість поліцейських Лазур Р. С. та Голубка В. В. у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що працівники поліції при виконанні своїх посадових обов`язків діяли виключно у межах наданих їм повноважень.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги підтверджуючих даних, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_1 з боку поліцейських були вчинені незаконні методи, примус чи упередженість - докази, які можуть підтвердити цей факт відсутні, їх стороною захисту не додано ані до матеріалів справи, ані до апеляційної скарги.

При оцінці доводів апелянтів щодо порушення поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції при направленні водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає, що ці твердження є необґрунтованими, адже сукупність доказів, які містяться у матеріалах справи свідчать про зворотне.

Доводи ОСОБА_1 та адвоката Філіпа І. Ю. про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, адже оформлений без участі водія, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 256 КУпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються (окрім іншого) пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від підписання протоколу, у ньому робиться відповідна відмітка. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право подавати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. З протоколу серії ААБ №235863, а також з відеоматеріалів, які містяться на DVD - дисках чітко убачається, що ОСОБА_1 , на місці зупинки транспортного засуду, поруч із автомобілем, вимогу поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку свідомо проігнорував, після чого з місця зупинки транспортного засобу намагався втекти, у подальшому під час спілкування з поліцейськими взагалі заперечував факт керування автомобілем, відтак на чергову пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння категорично відмовився. Те, що ОСОБА_1 відмовився і від підписання протоколу про адміністративне правопорушення, отримання його копії та від надання пояснень свідчить відповідний запис у протоколі. Отже, будь-яких порушень прав ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення чи інших процесуальних документів, - апеляційним судом не встановлено, тому будь-які твердження про те, що ці докази не слід брати до уваги, апеляційним судом розцінюються критично.

Доводи апелянтів про те, що відеозапис, який міститься у матеріалах справи, також не може слугувати належним доказом, адже на ньому не зазначено ані походження, ані номеру, фактично відеоматеріал складається з фрагментів, - апеляційним судом визнаються такими, що не знайшли свого підтвердження і спростовуються достовірними та достатніми доказами, що свідчать про те, що ОСОБА_1 порушені вимоги п. 2.5 ПДР та вчинено адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відтак, у результаті дослідження та перевірки наявних у матеріалах справи доказів, у апеляційного суду відсутні підстави вважати відеозаписи сфальсифікованими, а доводи апелянтів слушними.

Враховуючи сукупність доказів, які є належними та допустимими, у тому числі відеозаписи, на яких чітко зафіксовано момент відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, а також беручи до уваги те, що апелянтами не надано жодних доказів, які можуть слугувати підставою для сумнівів щодо висновків місцевого суду в цій частині, - вказані твердження апеляційним судом розцінюються як надумані та такі, що не заслуговують на увагу.

Всі інші доводи, які спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, апеляційний суд відхиляє, оскільки у матеріалах справи немає жодних належних та достатніх доказів, які можуть ставити під сумніви правильність та законність висновків місцевого суду.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що місцевий суд, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини справи із урахуванням наявних та досліджених доказів, дійшов правильного й обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій ОСОБА_1 повинен був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачені законом порядок і спосіб.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його представник, адвокат Філіп І. Ю., не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подали ОСОБА_1 та його представник, адвокат Філіп І. Ю., залишити без задоволення.

Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН