Справа № 461/8460/20
Провадження № 23-з/811/4/22 Доповідач в 2-й інстанції: Стельмах І. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Стельмаха І.О.,

з участю захисника-адвоката Ігнатенка С.С.,

представника Львівської митниці Держмитслужби Зирянова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Ігнатенка С.С. про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у справі про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 за ст. 471 МК України за виключними обставинами,

в с т а н о в и в:

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби Хоми Т.Б. - задоволено частково.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 , в частині накладення на нього адміністративного стягнення, - скасовано.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, у виді штрафу в розмірі 100 /ста/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 /одну тисячу сімсот/ гривень, з конфіскацією безпосереднього предмету порушення митних правил грошових коштів у сумі 26 850 (двадцять шість тисяч вісімсот п`ятдесят) Євро.

У решті постанову залишено без змін.

Захисник Ігнатенко С.С. в інтересах ОСОБА_1 подав заяву про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 09.12.2020 за виключними обставинами.

В обґрунтування вимог заяви покликається на те, що перегляд рішень у справах про порушення митних правил за виключними обставинами, незважаючи на те, що він не врегульований безпосередньо Митним кодексом України чи Кодексом України про адміністративні правопорушення, може бути здійснено за аналогією закону відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, оскільки приписи ст. 471 МК України мають кримінально- правовий характер, а відтак застосування такого стягнення має здійснюватися з урахуванням принципів і гарантій, притаманних кримінальному провадженню. В той же час значення провадження за виключними обставинами полягає в тому, що така форма оскарження й перевірки судових рішень є додатковою гарантією правосуддя, захисту прав та законних інтересів учасників судового провадження, відновлення їхніх прав та свобод порівняно з основними апеляційним та касаційним провадженням.

Зазначає, що апеляційним судом під час розгляду справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 та накладення стягнення у вигляді конфіскації коштів, було застосовано санкцію статті 471 МК України, окремі положення якої визнано Конституційним Судом України неконституційними.

Згідно з п.1 резолютивної частини Рішення Другого сенату Конституційного суду України від 21.07.2021 № 3- р(ІІ)/2021 у справі № 3-261 /2019(5915/19) положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу України в частині «а у разі якщо безпосередніми, предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів», визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), тому вважає, що постанова Львівського апеляційного суду від 09.12.2020 відносно ОСОБА_1 підлягає перегляду за виключними обставинами, в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді конфіскації безпосереднього предмету порушення митних правил грошових коштів у сумі 26850 Євро.

Втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном, у вигляді конфіскації належних йому на законних підставах готівкових коштів (отриманих від продажу квартири) принципу правомірності, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не відповідає.

Вважає, що законні підстави для конфіскації вилученої у ОСОБА_1 валюти відсутні, оскільки грошові кошти, які ОСОБА_1 , перевозив через митний кордон України, набуті ним легальним шляхом і такі є його власністю.

Фактично в основу постанови суду апеляційної інстанції від 09.12.2020 покладено висновок про те, що «санкція норми ст. 471 МК України є безальтернативною і передбачає накладення стягнення як у виді штрафу, так і конфіскації». Проте, положення санкції статті 471 МК України в частині конфіскації визнано неконституційними.

Відтак, втручання у право власності ОСОБА_1 шляхом конфіскації грошових коштів, які мають легальне походження (отримані від продажу квартири) не може вважатись пропорційним, адже спричиняє для нього особистий і надмірний тягар, оскільки істотно впливає на майновий стан ОСОБА_1 та його родини.

Захисник Ігнатенко С.С., який брав участь в розгляді заяви в режимі відеоконференції підтримав подану ним заяву, просив її задоволити.

Представник Львівської митниці Держмитслужби Зирянов О.Ю. в суді апеляційної інстанції просив відмовити у задоволенні заяви. Крім того подав письмові заперечення в яких покликається на те, що законодавцем визначено правове забезпечення провадження у справах про порушення митних правил, а саме: відповідно до Митного кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення. Жодної аналогії з нормами КПК України законодавець у правовому забезпеченні провадження у справах про порушення митних правил не наводить.

Зазначає, що МК України не врегульовано порядок перегляду постанови по справі про адміністративне правопорушення за виключними обставинами.

Зазначає, що норми КУпАП передбачають лише право на перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Вважає, що апеляційний суд не наділений повноваженнями переглядати судові рішення.

Щодо покликань захисника Ігнатенка С.С. на рішення Конституційного Суду України вважає, що таке має пряму дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення, тому відсутні підстави для задоволення заяви.

Заслухавши пояснення захисника Ігнатенка С.С., який подану заяву підтримав, думку представника Львівської митниці Зирянова О.Ю., який заперечував проти задоволення заяви, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ Про міжнародні договори України та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Аналізуючи положення міжнародних актів, Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011) наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям правопорушення, а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд, виходячи із правової позиції Європейського суду з прав людини, який за певних умов також поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження і на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30 січня 2015 року у справі Швидка проти України (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12); рішення від 09 червня 2011 року у справі Лучанінова проти України (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15 травня 2008 року у справі Надточій проти України (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), зазначає, що на цю категорію справ поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість апеляційному суду застосувати аналогію закону при перегляді постанови Львівського апеляційного суду за виключними обставинами, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП інші норми закону, зокрема положення КПК, які регламентують відповідні правовідносини, так як КУпАП не передбачає порядку і процедури перегляду справ за виключними обставинами, хоча згідно міжнародних норм права це є невід`ємним правом особи (правом на справедливий суд, гарантованим ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Відповідно ч. 1 ст. 459 КПК, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, а згідно ч. 3 цієї норми закону виключними обставинами визнаються, зокрема п. 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

Заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано протягом 30-ти днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України (ч. 1 ст. 461 КПК).

За наслідками провадження суд має право скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами без задоволення (ч. 1 ст. 467 КПК).

Так, постановою Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задоволено частково та скасовано постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 12.11.2020 щодо ОСОБА_2 в частині накладення адміністративного стягнення.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн з конфіскацією безпосереднього предмету порушення митних правил грошових кошті у сумі 26850 євро.

Згідно з постановою судді 5 жовтня 2020 року близько 14:40 год. під час проходження митного контролю в зоні залу Відліт м/п Львів-аеропорт Галицької митниці Держмитслужби на рейс W6 6761 Львів-Дортмунд, ОСОБА_1 , як пасажир, обрав формою проходження митного контролю смугу руху спрощеного митного контролю - зелений коридор, чим своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження.

На підставі п. 4 ст. 336, ст. 342 Митного Кодексу України ОСОБА_1 було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має 36850 євро.

Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку, яку в службовому приміщенні митниці (зоні митного контрою) було перераховано та встановлено, що ОСОБА_1 переміщує готівку в загальній кількості 36850 євро. Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування в ручній поклажі. Зі слів, ОСОБА_1 вказана валюта належала йому особисто. Згідно офіційного курсу валют станом на 05 жовтня 2020 року, загальна сума готівки, що переміщувалася через митний кордон України становить 1224613,94 грн.

Обґрунтовуючи заяву про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 09.12.2020 за виключними обставинами захисник Ігнатенко С.С. покликався на Рішення Другого сенату Конституційного суду України від 21.07.2021 № 3- р(ІІ)/2021 у справі № 3-261 /2019(5915/19) положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу України в частині «а у разі якщо безпосередніми, предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів», визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII Про Конституційний Суд України. Крім цього, у ст. 97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

У рішенні КСУ від 14.12.2000 № 15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень КСУ) зазначено, що додаткове визначення у рішеннях, висновках КСУ порядку їх виконання не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках КСУ приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність. Отже, рішення КСУ належить сприймати як загальнообов`язкові правові акти, які діють на усій території України та є обов`язковими для виконання усіма суб`єктами права.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України Про чинність Закону України Про Рахункову палату , офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України Про Конституційний Суд України стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України (Конституційний Суд України) та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи з ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п. 9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 922/1391/18).

У рішенні Конституційного Суду України 21.07.2021 № 3- р(ІІ)/2021 відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення чітко вказано про те, що окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу України, а саме „а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів, що визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Станом на день прийняття постанови Львівським апеляційним судом від 09 грудня 2020 року санкція ст. 471 МК України передбачала накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів, тобто на момент ухвалення рішення суддею застосовано чинні норми КУпАП і зазначені положення Закону.

При цьому постанова Львівського апеляційного суду від 09.12.2020 набрала законної сили, ОСОБА_1 сплачено штраф, тобто судове рішення виконане.

Таким чином, на момент ухвалення рішення КСУ від 21.07.2021 № 3- р(ІІ)/2021 адміністративно-процесуальні відносини у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 471 МК України вже припинилися, внаслідок чого дія Рішення не може поширюватися на ці правовідносини, так як вони виникли і закінчилися до його ухвалення, що повністю кореспондується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі Пономарьов проти України від 03 квітня 2008 року (заява № 3236/03), жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Враховуючи, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заяву захисника Ігнатенка С.С. слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Ігнатенка С.С. про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у справі про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 за ст. 471 МК України за виключними обставинами залишити без задоволення.

Постанова остаточна оскарженю не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду І.О. Стельмах