Справа № 266/7775/21
Провадження№ 3/266/42/22
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2022 року м. Маріуполь
Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пантелєєв Дмитро Геннадійович розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу поліції №3 Маріупольського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.184 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ №463730 від 15.12.2021 року, ОСОБА_1 з 01.09.2021 року по 15.12.2021 року, не виконала батьківських обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилось в ухиленні від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення умов життя, виховання дитини, бо неповнолітня ОСОБА_2 не приступила до занять з 01.09.2021 року і була присутня на уроках в навчальному закладі ЗОШ №15 м. Маріуполя.
03.09.2021 року та два уроки 06.09.2021 року.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якій було відомо про складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлення про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення нею своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.
За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 була своєчасно та належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.
Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП, повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 463730 від 15.12.2021 року; довідкою про результати перевірки за фактом повідомлення «Маріупольської загальноосвітньої школи №15 ММР в Донецькій області», письмовими поясненнями ОСОБА_1 , копією постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.07.2021 року про притягнення ОСОБА_1 , до відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП.
За таких обставин, вважаю повністю доведеною вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП, а саме ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинене повторно після накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Враховуючи характер та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_1 правопорушення, ступінь її вини, особу порушника, яка раніше притягувалася до адміністративної відповідальності, вважаю за необхідне застосовати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч.2 ст.184 КУпАП у виді штрафу.
На підставі ст.40-1КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір.
Керуючись ст. ст. 33, 40-1, 184, 252, 284 КпАП України, суддя -
П О С Т А Н О В И В:
Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження, а у разі її оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Д.Г. Пантелєєв