ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/268/22 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.2 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М. , за участю адвоката Майки М.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Майки М.Б. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 3 доби та направлено його для проходження один раз в тиждень програми для кривдника, що проводиться кожної п`ятниці з 10:00 год до 13:00 год. у приміщенні Українського дому Перемога на строк 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454 грн судового збору.

Згідно з постановою суду, 31 жовтня 2021 року близько 18.00 год. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи в нетверезому стані за місцем проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюваннях в її сторону нецензурної лайки та погроз фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Майка М.Б. просить постанову суду відносно ОСОБА_1 скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях його довірителя складу адміністративного правопорушення, а також поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення посиалючись на те, що копію постанови отримав лише при затриманні, у судовому засіданні присутнім не був та не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Мотивуючи апеляційну скаргу зазначає, що протоколи про адміністративне правопорушення складені без дотримання вимог чинного законодавства, що не дозволяє об`єктивно встановити усі обставини правопорушення. В протоколах викладене не конкретизоване обвинувачення, оскільки не вказано час вчинення правопорушення, повторність вчинення порушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП протягом року, а також до протоколу про адміністративне правопорушення не додано доказів притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Також зазначає, що судом першої інстанції не повною мірою були враховані обставини, що пом`якшують відповідальність, належним чином не встановлені правові підстави для застосування такого виду адміністративного стягнення як адміністративний арешт, відтак не вмотивоване накладення найбільш суворого стягнення у виді адміністративного арешту.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши захисника, який підтримав подану апеляцію з викладених у ній мотивів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Причини щодо пропуску встановленого законом строку на оскарження постанови суду є поважними з наведених апелянтом мотивів, зокрема, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 участі у судовому засіданні не брав, копію постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року отримав лише 26 квітня 2022 року, та з цього часу зміг ознайомитись з мотивами притягнення його до адміністративної відповідальності, викладеними у судовому рішенні.

Згідно із вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру щодо своєї матері, що полягали у висловлюваннях в її сторону нецензурної лайки та погроз фізичною розправою, встановлених у постанові суду, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, обгрунтовуючи свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення суд виходив з даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №658852 від 31 жовтня 2021 року, витязі з ІПНП рапортом інспектора чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, письмовій заяві ОСОБА_2 від 31 жовтня 2021 року, письмових поясненнях ОСОБА_2 від 31 жовтня 2021 року, копії постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КупАП від 14 січня 2021 року.

Так, судом надана вірна оцінка протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №658852 від 31 жовтня 2021 року, з якого вбачається, що 31 жовтня 2021 року близько 18.00 год. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи в нетверезому стані за місцем проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюваннях в її сторону нецензурної лайки та погроз фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, тому суд обґрунтовано визнав відомості, що у ньому містяться, як докази у справі про адміністративне правопорушення.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, рапортом поліцейського.

Окрім того, в матеріалах справи наявна постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2021 року, згідно якої ОСОБА_1 . Визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 400 грн.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під психологічним насильством у сім`ї розуміється насильство, пов`язане із дією одного члена сім`ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров`ю цього члена сім`ї.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 , за місцем проживання зі своєю матір`ю, що по АДРЕСА_1 , вчинив щодо потерпілої ОСОБА_2 дії психологічного характеру, які відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» є формою психологічного насильства, що виразилися в словесних образах та погрозах матері, які викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, що підтверджується вищенаведеними доказами, тому доводи апелянта про відсутність психологічного насильства, з його боку, є необґрунтованими.

За встановлених обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною, а його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП, як вчинення домашнього насильства.

З огляду на вищенаведене, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наведеного апелянтом припущення.

Щодо посилання апелянта на те, що у матеріалах справи відсутні характеризуючі дані про особу, то право на збирання таких доказів покладається на учасників судового процесу, а не суд.

При цьому вважаю що застосовавне до ОСОБА_1 найсуворіше адміністративне стягнення у виді адмінарешту є достатнім для усвідомлення праворушником своєї провини та перевиправлення, а тому направлення його для проходження програми для кривдника слід виключити з постанови суду.

З врахуванням вищенаведеного, апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, постанову місцевого суду щодо ОСОБА_1 змініти, виключивши рішення про направлення ОСОБА_1 для проходження програми для кривдника.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_1 адвокату Майці М.Б. строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Майки Максима Борисовича - задовольнити частково, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП змініти, виключивши рішення про направлення ОСОБА_1 для проходження програми для кривдника, в решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя