Справа №461/977/22
Провадження №3/461/942/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року . м. Львів

суддя Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №273592 від 06.02.2022 року, водій ОСОБА_1 о 23 год. 10 хв. у м.Львові на проспекті Свободи, 29, керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із порожнини рота, поведінка яка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестера «Драгер» та від проходження такого огляду в медичному закладі в присутності двох свідків відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, відтак, його дії кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Проданець Н.В. у судове засідання не з`явилась, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності та за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Скерувала на адресу суду письмові пояснення, в яких факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП заперечила. Зокрема, зазначила, що ОСОБА_1 06.02.2022 року був зупинений працівниками поліції у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. В подальшому ОСОБА_1 , з невідомих для нього підстав, працівниками патрульної поліції було запропоновано пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 від проходження медичного огляду за допомогою газового аналізатору «Драгер» відмовився, натомість погодився проїхати до медичного закладу для огляду у лікаря нарколога, у випадку обґрунтування законності дій працівників поліції. Однак, працівники поліції, вимоги ОСОБА_1 проігнорували та залучили свідків для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Також, у пояснення представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 зазначає, що при складанні протоколу ОСОБА_1 не роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, зокрема право на захист при розгляді справи. Представник стверджує, що з наявних у матеріалах справи відеозаписів не вбачається у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, поведінка ОСОБА_1 була спокійною, виваженою та відповідала обстановці. Крім того, вказує, що матеріали справи не містять доказів скерування ОСОБА_1 до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння. Зважаючи на зазначене, просить провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст.252 КУпАП суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції частини 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч.2,3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції або в разі незгоди з його результатами, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395(далі - Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 р. (далі - Інструкція № 1452/735); та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 р. (далі Порядок №1103).

У відповідності до п.3 Розділу І Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно із п.6, п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. №, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 оформлення матеріалів огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Крім того, відповідно до вимог п. 8 зазначеної інструкції передбачено, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Отже, лише відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, без його направлення до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння (з наслідками такого направлення), не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Крім того, матеріали справи не містять підтвердження вручення ОСОБА_1 направлення на огляд у закладі охорони здоров`я. Невиконання вказаних дій свідчить про порушення порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння, що в свою чергу позбавило ОСОБА_1 можливості зрозуміти та усвідомити дії за яких відбувається огляд особи на стан сп`яніння, а відповідно прийняти рішення, яке б чітко вказувало на його волевиявлення.

На підставі п. 22 розділу ІІІ даної Інструкції, огляд проведений з порушенням встановлених нею правил, вважається недійсним.

Статтею 40 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису «clip 0» встановлено, що відеозйомка не проводилась безперервно, що є порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затверджену наказом МВС України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в МЮ України 11.01.2019 за № 28/3299. Відповідно до п.5. розділу II цієї Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський повинен переконатися в точності встановлених на пристрої дати та часу. Відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведених поліцейськими процесуальних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення у випадку їх оспорювання.

Як вбачається з відеозапису № «clip 0», долученого до матеріалів справи, такий фіксує лише спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , а також алгоритм дій по складенню протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №273592 від 06.02.2022 року. Фрагменти відеозаписів на яких відображено спілкування працівників патрульної поліції з ОСОБА_1 є порушенням норм, передбачених вищевказаною Інструкцією, оскільки таке спілкування мало б бути зафіксовано безперервно.

Згідно з п.3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання,видачі,приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них,затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016№ 100,після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Крім того, з відеозапису події вбачається, що працівниками поліції вказані вимоги не дотримано, зокрема останніми не запропоновано та не роз`яснено ОСОБА_1 порядок проведення огляду за допомогою спеціального технічного засобу, даний засіб не був продемонстрований останньому, та відповідно не було надано для огляду документи, що підтверджують його відповідність нормам та справність. Також з запису вбачається, що ОСОБА_1 не роз`яснювалися його права, передбачені ст. 268 КУпАП, не роз`яснювалися наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зміст вказаних записів об`єктивно не підтверджує відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. За таких умов зазначені відеозаписи є недопустимими доказами.

Окрім цього, до матеріалів справи не долучено лог-файл з нагрудної камери відео реєстратора працівників поліції, що також є свідченням того, що запис вівся з перериванням, що є безпосереднім порушенням вимог закону.

Таким чином, зважаючи на суперечливі докази, які містяться в матеріалах справи, суд констатує, що відсутність повного відеозапису не дає можливості встановити дійсну хронологію подій, а саме факт руху автомобіля, його зупинки, причини такої, встановлення особи, яка керувала транспортним засобом.

Як роз`яснив Верховний Суд в правовій позиції,що викладена в постанові від 26.06.2019року в справі №536/1703/17,адміністративне провадження № К/9901/3839/17, при розгляді справ про вчинення адміністративних правопорушень необхідно врахувати, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно з якими усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачаться на її користь.

В силу п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючої в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає, що у справі відсутні належні докази, оцінивши які, можливо було б дійти до безсумнівного висновку стосовно винуватості ОСОБА_1 . Враховуючи, що докази мають бути беззаперечними, належними та допустимими, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь цієї особи.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищезазначені обставини справи, суд дійшов висновку, що провадження по справі слід закрити у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

У свою чергу, суд враховує, що п. 5 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст.284та ст.247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

Керуючись ст. ст.7.247,251,266,283-284 КУпАП,- суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Мисько Х.М.