Провадження №3/461/288/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року м. Львів

Суддя Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М. з участю представника Львівської митниці Державної митної служби України Лубоцького Б.І., представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Цуибулі І.Й. розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 14.02.2018 року, орган видачі 4612, -

за ст.472 Митного Кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про порушення митних правил №2295/209000/21 від 16.11.2021 року 16.11.2021 року 08 год. 30 хв. в зону митного контролю «червоний коридор» пункту пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці прибув автомобіль марки «RENAULT MASTER», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , який прямував з Республіки Польща до України разом із одним пасажиром. Для здійснення митного оформлення гр. України ОСОБА_1 подав власноручно заповнену митну декларацію, в якій вказав, що переміщує через митний кордон України товар, який згідно поданих фактур: № ХХ002906 від 15.11.2021 року, № ХХАЮ2907 від 15.11.2021 року належить пасажиру гр. України ОСОБА_2 паспорт громадянина Україна серії НОМЕР_3 . Під час усного опитування водій даного транспортного засобу гр. України ОСОБА_1 повідомив про наявність в нього валюти, що дорівнює в еквіваленті, у розмірі 10 000 евро. Під час занесення інформації в .АСМО «Інспектор» по даному пропуску спрацювало орієнтування Моніторингового центру КММ. Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем № 435», в процесі проведення митного огляду транспортного засобу, серед особистих речей водія (без ознак приховування), а саме в чоловічій сумочці чорного кольору було виявлено, незадекларовані за встановленою формою грошові, кошти, а саме: долари США на загальну суму 70 450 USD, що згідно з курсом Національного банку України станом на 16.11.2020 року становить 1 855 448,69 гривень України. Виявлені грошові кошти в кількості, шо перевищують 10000 Євро для переміщення через митний кордон України підлягають обов`язковому декларуванню. Документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах) на ту суму, що перевищує 10000 евро, громадянин .України ОСОБА_1 не надав. В своїх письмових поясненнях водій даного транспортного засобу гр. України ОСОБА_1 зазначив, що дані кошти його попросив перевезти через митний кордон України його знайомий. Слід зазначити, що пасажир який прямував в даному транспортному засобі гр.. України ОСОБА_2 в своєму поясненні зазначив, що про кошти, які було виявлено у водія даного транспортного засобу йому було невідомо та жодного відношення до них він не має. Митний орган зазначає, що грошові кошти, які були заявлені гр. У країни ОСОБА_1 під час усного декларування в еквіваленті 10 000 евро, а саме: 11 450 доларів США було пропущено на митну територію України.

Таким чином, на думку митного органу, гр. ОСОБА_1 переміщував; через митний кордон України валютні кошти, які підлягали обов`язковому декларуванню, таким чином здійснив недекларування товарів, тобто, незаявлення за встановленою формою точних відомостей про них, а саме - про їх наявність та кількість, щодо товарів які підлягають обов`язковому декларуванню.

Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) ст. 472 Митного кодексу України.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується матеріалами справи. Згідно наданих письмових пояснень, факт вчинення порушення митних правил, передбачених ст 472 МК України заперечив. Зазначив, що наміру порушувати порядок проходження митного контролю та приховувати від декларування товар, що переміщувався через митний кордон України у нього не було. Повертаючись додому в Україну формою контролю ОСОБА_1 було обрано «червоний коридор». Отже, самостійно обравши (вчинивши дію) формою проходження митного контролю «червоний коридор», ним повідомлено митному органу про наявність у нього товарів, що підлягають декларуванню. Також, при усному опитувані, службовій особі митного, органу ним було повідомлено про наявність іноземної валюти. З огляду не це, перед початком огляду, митному органу від нього вже було відомо про наявність іноземної валюти в сумі, що підлягає письмовому декларуванню. У наданій митним органом митній декларації ним було заповнено всі відомості, передбачені формою виданої для заповнення митної декларації про наявний товар, а жодних відомостей про іноземну валюту остання не передбачала. ОСОБА_1 стверджує, що працівниками митниці не забезпечено можливості письмово задекларувати валютні цінності, та не роз`яснено причину такого декларування, зокрема щодо необхідності подання декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей, передбаченою Кабінетом Міністрів України від 27.02.2019 року №203 «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей». Крім того, вказані грошові кошти не є забороненими до переміщення через митний кордон товаром, і знаходились у чоловічій сумці без ознак приховування. Зважаючи на вказані обставини, ОСОБА_1 , просить провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Цибуля І.Й. у судовому засіданні надала пояснення і висловила свою правову позицію про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.472 МК України. Зокрема зазначила, що ОСОБА_1 було відомо, що при проходженні через «Червоний коридор» можна перевозити готівкову валюту України або іноземну, однак він не знав про обмеження в сумі, декларацію на цю суму він не заповнював, адже також не знав, що це потрібно робити, оскільки раніше такої суми готівкою не вивозив. Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Правопорушення вчинив ненавмисно. Документів, які б могли підтвердити законність отриманих коштів, та те, що вони були позичені на купівлю котеджу в Україні, на момент їх вилучення надати не мав об`єктивної можливості. Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності вказує, що кошти, які митний орган вилучив у ОСОБА_1 були ним та його мамою юзичені у ОСОБА_3 , громадянина Польщі, який є товаришем матері ОСОБА_4 , для придбання котеджу. Згідно витягу з Центрального реєстру та інформації про господарську діяльність Республіки Польща ОСОБА_5 є власником торгово- виробничої фірми з надання послуг «СОХА». Отже, походження кошів є цілком законним та підтвердженим. Сума, яку митний орган вимагає конфіскувати є значною, а шкода, яку він потенційно міг завдати органам влади -визначна, оскільки він не ухилявся від сплати мита та інших зборів, і не завдав державі ніякої шкоди. Просить провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Представник Львівської митниці Державної митної служби України Лубоцький Б.І. у судовому засіданні зазначив, що вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, просив накласти стягнення в межах санкції ст.472 МК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника Львівської митниці Державної митної служби України Лубоцького Б.І., пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 , вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст.472 Митного Кодексу України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 487 МК України провадження, у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами ч. 1 ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Судом встановлено, що 16.11.2021 року 08 год. 30 хв. в зону митного контролю «червоний коридор» пункту пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці прибув автомобіль марки «RENAULT MASTER», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , який прямував з Республіки Польща до України разом із одним пасажиром. Для здійснення митного оформлення гр. України ОСОБА_1 подав власноручно заповнену митну декларацію, в якій вказав, що переміщує через митний кордон України товар, який згідно поданих фактур: №ХХ002906 від 15.11.2021 року, № ХХАЮ2907 від 15.11.2021 року належить пасажиру гр. України ОСОБА_2 паспорт громадянина Україна серії НОМЕР_3 . Під час митного контролю транспортного засобу та речей ОСОБА_1 , окрім задекларованого товару та усно заявленої іноземної валюти у сумі 10000 євро, виявлено не заявлену іноземну валюту 59 000 доларів США, яку вилучено на підставі ст. 511 МК України згідно з протоколом про порушення митних правил.

Суб`єктивна сторона правопорушення, що передбаченого ст. 472 МК України передбачає наявність в діях особи вини у вчиненні правопорушенні у формі прямого умислу.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК Україниє наявність в діях правопорушника вини.

Відповідно до ч.1-1 ст.4 Митного кодексу України валютні цінності:.

б) іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу;

г) банківські метали - золото, срібло, платина, метали платинової групи, доведені (афіновані) до найвищих проб відповідно до світових стандартів, у зливках і порошках, що мають сертифікат якості, а також монети, вироблені з дорогоцінних металів.

Згідно п. 57 ч.1 ст.4 Митного кодексу України, товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 при переміщенні вищевказаного товару через митний кордон України, обрав порядок переміщення товару по смузі руху «червоний коридор». Тобто, ОСОБА_1 , шляхом вчинення дій обрання смуги руху «червоний коридор», заявив митному органу, що переміщує товари, в обсягах, що підлягають декларуванню, підлягають оподаткуванню митними платежами, чи підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_1 не приховував переміщуваний товар, доступ до виявленого товару нічим не утруднювався.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як випливає зі змісту положень ст. 1 Першого протоколу, вони містять три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі по тексту Суд) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний інтерес»; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

При цьому Суд констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п. п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року.

Відповідальність за ст. 472 МК України настає внаслідок недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

За вчинення зазначеного правопорушення передбачено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомості, необхідні для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про валюту та валютні операції», транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За твердженням ОСОБА_1 , при усному опитувані ним службовій особі митного органу було повідомлено про наявність у нього іноземної валюти, відтак, митному органу від нього було відомо про наявність іноземної валюти в сумі, що підлягає письмовому декларуванню, а у наданій митним органом митній декларації ним було заповнено всі відомості, передбачені формою, виданою для заповнення митної декларації про наявний товар, при цьому жодних відомостей про іноземну валюту остання не передбачала.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, характеризується дією (недостовірне декларування), або ж бездіяльністю (недекларування). Тобто, це незаявлення за встановленою письмовою, усною, або будь-якою іншою формою відомостей або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму і інших відомостей для митної мети.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з ініціативи інспектора митниці заповнив декларацію на бланку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 431 «Про затвердження форми митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності» (а.с. 9).

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування, здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомості, необхідні для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 203 «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей» затверджено форму бланка декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей. Дана постанова набрала чинності 22.03.2019 року.

Форма митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 431.

Постановою Кабінету Міністрів України № 203 внесені зміни до постанови № 431. З форми митної декларації виключено п. 3.1, яким передбачалося декларування відомостей про валюту України та іноземну валюту готівкою, платіжні документи та інші цінні папери, банківські метали.

Порядок заповнення митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.05.2012 року № 614.

Згідно з п. 1.8 Порядку № 614 декларація не приймається до митного оформлення посадовою особою митного органу в разі: заповнення декларації, форма якої відрізняється від установленої; заповнення декларації з порушенням вимог цього Порядку; заповнення декларації олівцем; заповнення декларації з виправленнями та/або підчищеннями. В таких випадках громадянином або уповноваженою особою заповнюється нова декларація з дотриманням вимог цього Порядку.

Пунктом 1.10 Порядку № 614 визначено, що з моменту прийняття декларації посадовою особою митного органу для оформлення вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а громадянин або уповноважена особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була заповнена декларація, форма якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 431, пункт 3.1 бланку якої виключений. Бланк даної декларації ОСОБА_1 був наданий інспектором митниці.

Разом з тим, бланк декларації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 203, ОСОБА_1 не надавався і ним не заповнювався, порядок подання такої працівниками митниці не роз`яснювався, що матеріалами справи не спростовано.

Інші зібрані у справі митним органом докази лише доводять факт переміщення ОСОБА_1 валютних цінностей через митний кордон.

З наведеного випливає,що ОСОБА_1 грошові кошти не приховував, добровільно обрав смугу руху «червоний коридор», подав митну декларацію, що свідчить про відсутність наміру уникнути декларування товару, що перевозиться, а навпаки вказує на відсутність умислу недекларування грошових коштів.

Таким чином, суд приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що інспектор митниці не забезпечив ОСОБА_1 можливості письмово задекларувати валютні цінності, не дивлячись на те, що про існування готівкових коштів перед проходженням митного контролю ОСОБА_1 зазначав. Тобто, ОСОБА_1 в усній формі було задекларовано валюту, однак бланк декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей йому не був наданий інспектором митниці і не заповнювався, що вбачається з матеріалів справи.

За змістом п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України валютні цінності є товаром.

Національне законодавство не містить будь-якого нормативного документа, який би забороняв переміщення валютних цінностей у виді готівкових коштів через митний кордон України.

Обмеження щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України визначені ст. 197 МК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 цієї статті обмеженими до переміщення через митний кордон України є товари, митне оформлення яких здійснюється на підставі документів, які підтверджують дотримання зазначених обмежень, виданих державними органами, уповноваженими на здійснення відповідних контрольних функцій, іншими юридичними особами, уповноваженими на їх видачу, якщо подання таких документів органами доходів і зборів передбачено законами України. Перелік таких товарів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 197 МК України обмеження щодо ввезення на митну територію України чи вивезення за межі території України валютних цінностей можуть встановлюватись Національним банком України.

Крім того, обмеження щодо переміщення через митний кордон України валютних цінностей можуть встановлюватися Національним банком України. Поєднання положень наведених нормативних документів, дає підстави стверджувати те, що для визнання валютних цінностей у вигляді готівкових коштів, в тому числі і у іноземній валюті товаром, обмеженим до переміщення через митний кордон України, необхідна наявність будь-якого документа, виданого Кабінетом Міністрів України чи Національним банком України, яким би встановлювалось те, що переміщення валютних цінностей через митний кордон України фізичними особами повинен здійснюватись на підставі відповідного дозволу.

Будь-якого нормативного документа, яким би встановлювалася необхідність отримання/видачі зазначеного вище дозволу, національне законодавство не містить.

Також, у судовому засіданні об`єктивно встановлено, що грошові кошти, які перевозив ОСОБА_1 мають законне походження, що підтверджується договором позики (між фізичними особами безпроцентно) від 10.11.2021 року, укладений між ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , за умовами якого позикодавець передає позичальникам позику у сумі 70 000 доларів США готівкою, а позичальники зобов`язуються повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в даному договорі.

З розписки вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 отримали від ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 ) позику у розмірі 70 000 доларів США, яку зобов`язуються повернути частинами.

Відповідно до заяви, посвідченою нотаріусом м. Ярослава, Республіки Польща, Богуславом Стибелем від 24.02.2022 року, ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ) повідомив, що позичив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 грошові кошти на куплю квартири в Україні. Ними складений та підписаний договір від 10.11.2021 року.Крім того, зазначив, що він є власником компанії F.H.U.P. SOCHA, яка працює з 1997 року, та отримує щорічний дохід,який дозволив йому надати таку позику.

Згідно із витягом з Центрального реєстру та інформації про господарську діяльність Республіки Польща від 11.07.2018 року ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ) є власником виробничої фірми з надання послуг «Соха».

Відповідно до витягу Центрального та інформації про господарську діяльність Республіки Польща від 24.02.2022 року, ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ) є власником виробничої фірми з надання послуг «Соха», номер податкової ідентифікації , реєстр народного господарства НОМЕР_4 .

Суд враховує, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності перебачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що втручання в право на мирне володіння своїм майном (іноземною валютою) не відповідатиме принципу правомірності, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слід врахувати те, що держава від дій ОСОБА_1 у цій частині не зазнала жодних збитків, оскільки законодавством не передбачено сплату в даному випадку будь-яких податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення. Тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів про наявність у діях ОСОБА_1 умислу на порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України.

Згідно з ч. 2 ст. 528 МК України у справі про порушення митних правил суд (суддя) виносить одну з постанов, передбачених частиною першою статті 527 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 527 МК України у справі про порушення митних правил суд (суддя), що розглядає справу, виносить, зокрема, постанову про закриття провадження у справі.

Все вищезазначене, дає підстави вважати, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутній склад та подія адміністративного правопорушення.

Отже, з врахуванням наведеного, приходжу до висновку, що провадження у даній справі слід закрити на підставі п. 1ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 528 МК України, у разі якщо за результатами перевірки законності та обґрунтованості постанови суду у справі про порушення митних правил ця постанова буде скасована, а справа закрита, або адміністративне стягнення за порушення митних правил буде змінено, конфісковані товари, транспортні засоби, сума штрафу або її відповідна частина повертаються особі, яка притягалася до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, або її представникові.

За таких обставин, товар, вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил в порядку ст. 511 МК України, іноземна валюта у загальній кількості 59 000 доларів США , підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП, ст. ст. 472, 527-529 МК України,суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 , за ст. 472 Митного кодексу України закрити на підставі п.1ст. 247 КУпАП у зв`язку відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченогост. 472 МК України.

Вилучений на підставі ст. 511 Митного кодексу України згідно з протоколом про порушення митних правил № 2295/20900/20 від 16.11.2021 року товар, а саме: іноземна валюта у загальній кількості 59 000 доларів США (купюри номіналом 100 доларів США) повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Х.М. Мисько