Справа № 382/118/22
Номер провадження 3-зв/373/2/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року м. Переяслав

Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Керекеза Я.І., розглянувши заяву про самовідвід судді Яготинського районного суду Київської області Кисіль О.А. при розгляді заяви судді Яготинського районного суду Київської області Нарольського М.М. по справі № 382/118/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2022 року до суду надійшла заява про самовідвід судді Яготинського районного суду Київської області Кисіль О.А. по справі № 382/118/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, підсудність якої була визначена ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року за Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області.

В своїй заяві про самовідвід суддя Кисіль О.А. посилається на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 є присяжним Яготинського районного суду Київської області та перебував у складі суду при розгляді нею інших справ. Для запобігання виникнення сумнівів у її неупередженості та об`єктивності нею була написана заява про самовідвід, яка була задоволена постановою судді Яготинського районного суду Київської області від 04 лютого 2022 року. Згідно автоматизованого розподілу справ на її розгляд надійшла заява про самовідвід судді Нарольського М.М. по даній справі. В зв`язку із задоволенням її заяви про самовідвід по даній справі, для запобігання виникнення сумнівів у її неупередженості та об`єктивності, вважає, що наявні всі підстави для її самовідводу і по розгляду заяви про самовідвід судді Нарольського М.М.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді або самовідвід, та, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід). Однак згідно з частиною 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до п.55 Рішення Європейського Суду з прав людини «Гурепка проти України» «з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції, та, відповідно, й статті 2 Протоколу №7 до Конвенції.

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід (самовідвід), порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід) та визначення підсудності. Проте діючий Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає відповідні статті, а тому, при розгляді заяви про відвід (самовідвід), слід застосувати аналогію права.

Відповідно до ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Частиною першою статті 75 КПК України встановлено обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного у розгляді справи, зокрема:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики суддя заявляє про самовідвід від участі в розгляді справи у випадку неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09 листопада 2016 року у справі «Білуга проти України», рішення від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. При цьому судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен заявити самовідвід або бути відведений.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно постанови судді від 04 лютого 2022 року суддя Кисіль О.А. відведена від розгляду справи № 382/118/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП. Таким чином вважаю, що суддя Кисіль О.А. не повинна розглядати й будь-які клопотання, пов`язані з розглядом справи № 382/118/22, в тому числі й про самовідвід іншого судді, з метою запобігання сумнівів у її об`єктивності та неупередженості, тому заява про самовідвід судді Кисіль О.А. при розгляді заяви судді Яготинського районного суду Київської області Нарольського М.М. про самовідвід по даній справі підлягає до задоволення.

Керуючись ст.283 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Яготинського районного суду Київської області Кисіль О.А. при розгляді заяви судді Яготинського районного суду Київської області Нарольського М.М. по справі № 382/118/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП задовольнити.

Заяву про самовідвід судді Яготинського районного суду Київської області Нарольського М.М. по справі № 382/118/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення передати до канцелярії для здійснення повторного автоматизованого розподілу справи між суддями.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Я. І. Керекеза