ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/7785/21 Головуючий в 1 інст. Філіпова І.М.
Провадження № 33/807/347/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Сільнової А.Л. на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 01.10.2022 року відносно ОСОБА_2 був складений протокол ААБ № 266670 про адміністративне правопорушення, згідно якого 01.10.2021 року об 15 годині 01 хвилин в м. Запоріжжі, по вул. Тюленіна, 49, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ 21104» д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком № 3123 від 01.10.2021 року, результат позитивний «метамфетамін».

Відносно нього був складений протокол про порушення вимог п. 2.9а ПДР, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 адвокат Сільнова А.Л. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що у протоколі зазначено, що перебування ОСОБА_2 у стані наркотичного сп`яніння підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду за № 3123, у той час як суд в постанові посилається на висновок за № 5123. Також поза увагою суду залишилось зауваження ОСОБА_2 щодо незгоди з висновком медичного огляду.

У матеріалах справи, на час вивчення стороною захисту був відсутній акт проходження огляду ОСОБА_2 у медичному закладі.

Сторона захисту клопотала перед судом про витребування вказаного акту, але вказаний акт огляду до суду так і не надійшов.

Апелянт вважає, що є незрозумілим, на підставі чого, суд у постанові посилається на вказаний акт, як на доказ винуватості, якщо такий документ відсутній в матеріалах справи.

Працівники поліції у направленні на медичний огляд ОСОБА_2 перелічили ознаки, як алкогольного, так і наркотичного сп`яніння, що є порушенням порядку проходження такого огляду.

Відеозаписи, які містяться в матеріалах справи не містять жодних доказів перебування ОСОБА_2 у стані наркотичного або алкогольного сп`яніння.

Крім того, працівники поліції не здійснили відсторонення водія від керування транспортним засобом.

Також наголошує, що місцевий суд допустив істотне порушення права ОСОБА_2 на захист від висунутого обвинувачення, оскільки суд розглянув справу без участі сторони захисту та ОСОБА_2 , хоча захисник просив суд перенести судове засідання справи після скасування воєнного стану, який діє до цього часу.

Також в постанові суду зазначається, що судове засідання було перенесено на 16.06.2022 року, у той же час постанова датується 13.06.2022 року.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши захисника ОСОБА_2 адвоката Сільнову А.Л., перевіривши матеріали справи та аргументи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_2 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Місцевий суд вірно дійшов до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується доказами в справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №266670 (а.с.1), яким ОСОБА_2 звинувачено в тому, що він здійснював керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України; направленням водія на огляд (а.с.3), яким вказано, що у водія ОСОБА_2 виявлені ознаки сп`яніння: зіниці очей, що погано реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Результат огляду позитивний. Висновком № 5123 від 1 жовтня 2021 року КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР (а.с.4), яким встановлено, що ОСОБА_2 01.10.2021 року перебував в стані наркотичного сп`яніння; оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску, який містить відеозаписи події. Зокрема відеозаписом під найменуванням «Ааб266670» встановлена причина зупинення автомобіля, а саме за порушення ПДР України. Відеозаписами під найменуванням «» та «» зафіксовано, як ОСОБА_2 роз`яснюється, що під час огляду було встановлено, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння. Роз`яснюється права і свободи особи, яка притягається до відповідальності, можливість проведення повторного дослідження, місце розгляду справи про адміністративне правопорушення судом, а також порядок повідомлення про час розгляду справи.

Дані відеозаписи не викликають сумнівів у суду щодо їх достовірності та допустимості, оскільки не містили ознак фальсифікації чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_2 . Підстав вважати відеозапис змонтованим у суду не було і цей відеозапис також є доказом винуватості ОСОБА_2 .

Отже, апеляційний суд вважає, що дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності - також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_2 у порушенні ним вимог п. 2.9а ПДР, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд повністю відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки вони є та такими, що не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_2 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

Доводи захисника спрямовані на забезпечення уникнення ОСОБА_2 адміністративної відповідальності, а не на встановлення об`єктивних обставин, які доводять відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 , а тому доводи захисника судом не були взяті до уваги та суд вважав їх необґрунтованими.

Зокрема, доводи, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 перебував в стані наркотичного сп`яніння, оскільки медичним висновком встановлено зворотне, а саме те, що водій перебував в стані наркотичного сп`яніння.

Щодо відсутності акту огляду в матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що вказане не є істотним, оскільки в справі є висновок про перебування водія в стані наркотичного сп`яніння, який узгоджується з іншими доказами, що дають можливість дійти до єдиного висновку про винуватість ОСОБА_2 у скоєнні порушення п.2.9а ПДР України.

Суд також відхиляє доводи з приводу того, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_2 від керування, оскільки вказане спростовується протоколом, яким зазначено, що водія було відсторонено від керування та попереджено про повторність. Вказаний протокол був підписаний водієм ОСОБА_2 , а тому останній був належним чином повідомлений про таке відсторонення.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння, а тому доводи апелянта про те, що під час події у ОСОБА_2 були відсутні ознаки такого сп`яніння є необґрунтованим.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу, вважає за необхідне звернути увагу на те, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є безумовною підставою для скасування судового рішення, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, надав вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були відновлені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо участі у судовому засіданні та були перевірені доводи його захисника щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу «resjudicata», тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. ( «Науменко проти України»).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 винуватий у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд під час перегляду справи вважає, що висновки місцевого суду щодо перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння є помилковими, а тому суд вважає за можливим змінити постанову районного суду в частині, виключивши з мотивувальної частини посилання на керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (абзац третій мотивувальної частини). Вважати вірним те, що ОСОБА_2 під час події керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п.2.9а ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння порушив вимоги п.2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_2 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Сільнової А.Л., залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2022 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови суду посилання на те, що ОСОБА_2 керував транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Вважати вірним, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/7785/21