справа № 752/1669/22 головуючий у суді І інстанції Бондаренко Г.В.
провадження № 33/824/1172/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Березовенко Р.В., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Старікова Є.О. розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення: за ст. 124 КУпАП у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців, за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Згідно ст. 36 КУпАП шляхом накладання стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, визнати його винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП і накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн., провадження за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд не прийняв до уваги те, що ОСОБА_1 відмовившись пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням спеціальних технічних засобів (газоаналізатора «Драгер»), неодноразово погоджувався на проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Після отримання згоди ОСОБА_1 пройти огляд у закладі охорони здоров`я патрульні неодноразово запитували це ж питання у нього на протязі 27 хвилин, чим на думку апелянта порушили ч.3 ст. 266 КУпАП та п.7 Інструкції, п.8 Порядку. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність свідків під час складення поліцейськими протоколу, проігнорував доводи захисника про те, що декілька фрагментів долучених відеозаписів відсутні. Суд також не врахував, що поліцейські намагалися схилити ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, ввести в оману щодо надання відповідей на їхні запитання, суд не прийняв до уваги висновок лікаря-невролога. Також, вважає безпідставним призначення майже максимального покарання за ст. 124 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного правопорушення визнав, ДТП були вчинено при несприятливих погодних умовах.

В судове засідання особисто ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, не з`явився.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення адвоката Старікова Є.О., проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Так, згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 20.12.2021 року о 19 год. 15 хв. в м. Києві по вул. Маршала Конєва, 5В керуючи автомобілем "Mitsubishi" д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, здійснив виїзд на бік дороги, що призначений для зустрічного руху, недотримався безпечної дистанції в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Seat" д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, після чого останній транспортний засіб здійснив зіткнення з автомобілем "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_3 , який був припаркований, післячого "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_3 зіткнувся з припаркованим автомобілем "ЗАЗ" д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до отримання автомобілями механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. п. 2.3 (б), 11.4, 13.1 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 , 20.12.2021 року о 21 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Маршала Конєва, 5В керував автомобілем "Mitsubishi" д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимоги п. п. 2.3 (б), 11.4, 13.1 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП є законним і обґрунтованим.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення; схемою з місця ДТП, письмовими поясненнями учасників ДТП. Крім того, ОСОБА_1 визнав вину у вчиненні вказаного правопорушення та у апеляційній скарзі не погодився лише із мірою покарання призначеною за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його провини, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02.11.2004 "Трегубенко протии України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Так, суддя при накладенні стягнення враховує, характер вчиненного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його провини, майнове становище та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Санкція ст. 124 КУпАП передбачає два альтернативних види адміністративних стягнень - штраф та позбавлення права керувати транспортними засобами.

У випадках, коли санкція Закону, по якому особа визнається винною, передбачає різні види стягнень, суддя при винесенні постанови повинен мотивувати застосування того або іншого виду стягнення.

Адміністративне правопорушення (проступок) - протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на охоронювані законом суспільні відносини і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення характеризується низкою ознак: дія або бездіяльність, тобто діяння; діяння суспільно небезпечне; діяння протиправне; діяння винне; діяння каране.

При вирішенні питання про адміністративне стягнення, яке суд першої інстанції обрав ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, ним було враховано особу винного, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, кількість автомобілів, що пошкоджено, при відсутності даних щодо наявності вини інших учасників ДТП, а відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 менш суворого адміністративного стягнення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Що ж стосується висновків суду першої інстанції щодо порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то в цій частині апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Викладені в протоколі обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, на думку апеляційного суду, не в повній мірі підтверджуються матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів справи, за результатами перегляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського, судом встановлено, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки заперечив, заявивши при цьому, що бажає пройти такий огляд у найближчому медичному закладі.

Так, згідно п. 6 Розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої спільним наказом МВС України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (надалі - Інструкції) огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Пунктом 7 Розділу І вказаної Інструкції визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 було запропоновано чи направлено на огляд до найближчого закладу охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

А відтак, наявні підстави вважати, що під час складання протоколу було порушено вимоги «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу та не, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського, не може бути прийняті до уваги, оскільки не є належним та допустимим доказом, так як здійснений з порушенням «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису», а саме: відеозаписи не є безперервними, що свідчить про самовільне видалення частини відеоматеріалу або примусове відключення. Отже, вказаний відеозапис не може бути беззаперечним самостійним доказом вчинення або невчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи вказані факти в їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що судове рішення в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а відтак підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП - скасувати та винести нову постанову, якою провадження по справі в цій частині - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Березовенко Р.В.