ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтава від 05 січня 2022 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді

Іщенко Ігоря Сергійовича, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн з позбавленням керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн.

Постановою судді Іщенко І.С. визнаний винуватим у тому, що він 28 листопада 2021 року приблизно о 00.03 год, в м. Полтаві по вул. Героїв АТО, 118/2, корп. 4 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та постановити нову, якою справу закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заперечує керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та зазначає, що в момент, коли під`їхали працівники поліції він перебував вдома та вживав алкогольні напої. Його автомобіль був припаркований на тротуарі в дворі будинку та знаходився в нерухомо стані. У зв`язку з цим працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Після цього, завідомо знаючи, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, працівники поліції вказали, що автомобіль має бути перепаркований у відповідності до вимог ПДР України. І в разі невиконання даної вказівки, його попередили, що автомобіль буде вилучений та викликано евакуатор.

За вказівкою працівників поліції він переставив автомобіль в інше місце, після чого, патрульними було висловлено, що він перебуває з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Тому вважає, що його явно було спровоковано до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Вказані вимоги закону суддею місцевого суду під час розгляду матеріалу щодо ОСОБА_1 були виконані в повному обсязі.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя суду першої інстанції послався на докази, які були досліджені у повному обсязі, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, та відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння; відеозапис фіксації події з бодікамер ВІ0138, ВІ0098, НОМЕР_1 ; поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надані суду.

Оцінивши зазначені докази суддя дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відповідно до п.2.9 (а) ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Працівники патрульної поліції, у разі наявності ознак, проводять огляд водія на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, які дозволені до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (спільний наказ МОЗ і МВС від 09.11.2015 р. №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Відповідно до цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Тобто, встановивши вказані ознаки, працівники поліції зобов`язані запропонувати водієві пройти огляд.

На підставі п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Факт керування транспортним засобом, а в подальшому відмову від проходження огляду на стан сп`яніння не заперечує і сам ОСОБА_1 .

Тому, висновок судді суду першої інстанції про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є правильним.

Із вказаним висновком судді місцевого суду погоджується і апеляційний суд.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що він керував транспортним засобом через провокацію працівників поліції, які вказали, що вони через неправильне паркування евакуюють транспортний засіб, необхідно зазначити таке.

З відеозаписів, доданих до протоколу вбачається, що будь-яких примусових дій щодо ОСОБА_1 працівники поліції не вчиняли, вимоги працівників поліції щодо паркування автомобіля відповідно до ПДР є законними, проте ОСОБА_1 знаючи, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, самостійно прийняв рішення про те, щоб перепаркувати власний автомобіль.

Більше того, сам ОСОБА_1 зазначив, що працівники поліції, на допомогу водієві, пропонували викликати евакуатор.

З огляду на вказане, постанова судді місцевого суду є законною і підстав для її зміни чи скасування немає.

Тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 293, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Октябрського районного суду м. Полтава від 05 січня 2022 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Герасименко