Справа № 308/1682/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
16.05.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Коцур Ю. І.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2020 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Згідно з постановою, 09.02.2020, о 17 год 30 хв, по вул. О. Блистіва, 30, у м. Ужгороді водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen В4», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР ).
В апеляційній скарзі адвокат Коцур Ю. І. вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що місцевий суд не повідомляв ОСОБА_1 належним чином про розгляд справи, судові повістки на адресу ОСОБА_1 не надходили. У зв`язку із запровадженням карантину стороною захисту подано клопотання про відкладення розгляду провадження, однак як з`ясувалося згодом, суд не взяв до уваги вказане клопотання. Так, 08.05.2020, адвокат Коцур Ю. І. дізнався про те, що 28.04.2020 судом прийнято рішення у справі, саме тоді адвокат отримав копію постанови. Стверджує, що ОСОБА_1 давав пояснення, згідно з якими ДТП трапилася з тієї причини, що він був змушений уникнути наїзду на малолітню особу, яка вибігла на дорогу, та пошкодив свій автомобіль, а тому був у пригніченому стані на той момент і не усвідомлював сутності відповідальності за відмову у проходженні огляду на стан сп`яніння, у подальшому розкаюється у вчиненому. Також зазначає, що ОСОБА_1 характеризується позитивно, є надзвичайно важливою ланкою у виробництві, робота у ФОП ОСОБА_2 є практично єдиним джерелом матеріального забезпечення його сім`ї. Вказує і на те, що ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_2 за цивільно-правою угодою водієм-заготівельником, а тому за відсутності у ОСОБА_1 посвідчення водія ФОП ОСОБА_2 буде змушений шукати нового водія-заготівельника. З огляду на наведене, просить постанову скасувати, постановити нову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу ФОП ОСОБА_2 .
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Коцура Ю. І., які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, відомостей про поважність причин їхньої неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від вказаних осіб не надходило. Окрім цього, апеляційний суд бере до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався, тому, враховуючи приписи ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Коцура Ю. І. не перешкоджає розгляду справи.
Доводи апелянта про необґрунтованість та незаконність постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє, враховуючи таке.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, є правильним.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №363626, 09.02.2020, о 17 год 30 хв, по вул. О. Блистіва, 30, у м. Ужгороді водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen В4», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що зміст протоколу йому відомий, копію процесуального документу отримав, відомості щодо його особи правильні.
Факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджено поясненнями свідків громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які своїми підписами засвідчили, що у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку (а. с. 2, 3).
Поясненнями громадянина ОСОБА_5 підтверджується, що 09.02.2020, приблизно о 17 годині, він помітив автомобіль, який з`їхав із дороги по вул. Краснодонців, 30, після чого водій почав втікати з місця пригоди, відтак наздогнавши його, він сказав, що його звати « ОСОБА_6 », після чого ОСОБА_5 зателефонував на лінію «102» на повідомив про ДТП.
Зі змісту пояснень ОСОБА_1 убачається, що він, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen В4», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Блистіва у напрямку вул. Дендеші, раптом помітив, що на дорогу вибігла дитина ромської національності, яка йшла поруч із матір`ю, у результаті чого задля уникнення ДТП заїхав на узбіччя, де пошкодив огорожу біля будинку, що знаходився на вул. Блистіва, 30 (а. с. 5).
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №599239 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 6).
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №139795 підтверджується, що 09.02.2020, о 17 год 30 хв, по вул. О. Блистіва, 30, у м. Ужгороді водій ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на перешкоду огорожу. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимогу п. 13.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП (а. с. 7).
Рапортом лейтенанта поліції Маслєєва С. В. підтверджуються обставини, викладені у вищевказаних процесуальних документах (а. с. 8).
Довідкою, сформованою на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України підтверджується, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 від 11.06.2014 (а. с. 11).
Відеозаписом з бодікамер працівників поліції підтверджено факт вчинення водієм ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди, та відмову ОСОБА_1 на законну вимогу поліцейських пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків (а. с. 12).
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збиранні у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були упереджені під час спілкування та пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у них були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейських ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
У матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що у поліцейських були підстави для обмови особи, яка притягується до адміністративної ОСОБА_1 у тому, що останній відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
При оцінці доводів адвоката Коцура Ю. І. щодо того, що місцевий суд, всупереч тому, що сторона захисту направила клопотання про відкладення судового засідання на інший день, розглянув справу без участі адвоката та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , порушив право останнього на судовий розгляд, - апеляційний суд вказані твердження вважає такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваної постанови, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що місцевим судом була надана можливість ОСОБА_1 у повному обсязі реалізувати своє право на захист та взяти участь у розгляді справи щодо нього. На підставі наявних у матеріалах справи відомостей суд вважає, що своїми правами ОСОБА_1 скористався на власний розсуд. Так, матеріалами підтверджується, що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Коцур Ю. І. були належним чином поінформовані, що в Ужгородському міськрайонному суді щодо першого розглядається справа, що підтверджується наявними повідомленнями та клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи. З матеріалів убачається, що захисник ОСОБА_1 , адвокат Коцур Ю. І. у день розгляду справи, а саме 23.04.2020, направив до суду клопотання про чергове відкладення судового розгляду. Апеляційний суд не вбачає жодних порушень права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на судовий розгляд, навпаки, такі дії суд розцінює як свідоме затягування строків розгляду справи про адміністративне правопорушення та можливість уникнення відповідальності за вчинене правопорушення. Так, дослідивши зміст вищезазначеного клопотання, апеляційний суд вважає, що карантинні обмеження не є поважною причиною для неявки до суду. На переконання апеляційного суду, вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 упродовж розгляду справи в суді першої інстанції, а відтак і в апеляційному суді, слугували підставою для обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи унаслідок ДТП у пригніченому стані, не усвідомлював на той момент сутність відповідальності за відмову у проходженні огляду на стан сп`яніння, у вчиненому розкаюється, - апеляційний суд визнає такими, що спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи. Так, своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підтвердив, що зміст процесуального документу йому роз`яснений, у письмових поясненнях, наданих ним власноруч, та які засвідчені особисто його підписом, ОСОБА_1 виклав обставини, які мали місце за його участі 09.02.2020 о 17 год 30 хв, по вул. О. Блистіва, 30, у м. Ужгороді. Окрім цього, з відеозапису, який міститься на DVD-диску убачається, що перебуваючи у свідомому стані, при спілкуванні з поліцейськими, ОСОБА_1 детально розповів з яких причин трапилася дорожньо-транспортна пригода, на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння водій у присутності двох свідків відповів чіткою відмовою, про наслідки такої відмови йому було роз`яснено, з чим ОСОБА_1 погодився. Доказів, які можуть підтвердити слушність доводів апелянта про те, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також вчиняв такі дії під тиском, не надано апелянтом ні суду першої інстанції, такі не долучені і до апеляційної скарги.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 характеризується позитивно, є надзвичайно важливою ланкою у виробництві, робота у ФОП ОСОБА_2 є єдиним джерелом матеріального забезпечення його сім`ї, за відсутності у ОСОБА_1 посвідчення водія він втратить роботу, а тому просить постанову скасувати, ухвалити нову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу ФОП ОСОБА_2 , з огляду на таке.
Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що положення пункту 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Матеріалами справи безумовно підтверджується, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, жодних сумнівів у правильності та обґрунтованості висновків місцевого суду про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР, у апеляційного суду не виникає.
Оцінка суспільством небезпеки діянь, передбачених диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, відображена у санкції зазначеної норми, якою визначене безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу, що становить шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті гривень) та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
З урахування суспільної небезпеки та всіх обставин справи у сукупності, з огляду на те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є безмовно доведеною, апеляційний суд вважає, що направлення матеріалів адміністративного правопорушення, за вчинення якого передбачене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідно до КУпАП, на розгляд трудового колективу не видається можливим. Апелянтом не надано переконливих доказів та не наведено аргументів, які би слугували підставою для визнання цих доводів слушними та закриття провадження у справі.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Коцур Ю.І., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав захисник ОСОБА_1 , адвокат Коцур Ю.І., залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН