ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Здоровиця О.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з відділу поліції №1 Покровського РУП ГУНП України в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2022 року о 13:00 в м.Білозерське по вул.Пушкіна ОСОБА_1 керував мотоциклом «ИЖ-6-114» з н/з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження, в установленому законом порядку, огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що свою провину у правопорушенні визнає. Зазначив, що 25.04.2022 року о 13:00 в м.Білозерське по вул.Пушкіна керував мотоциклом «ИЖ-6-114» з н/з НОМЕР_1 , при цьому посвідчення водія не має, йому поліцейські запропонували пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в лікарні, але він відмовився, оскілки напередодні вживав алкоголь.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , приходжу до висновку, що факт його відмови від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння в судовому засіданні є встановленим, але його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а не за ч.2 ст.130 КУпАП як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №316823 від 25.04.2022 року виходячи з такого.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення та його вина в скоєному, підтверджується:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №316823 від 25.04.2022 року, з якого вбачається, що 25.04.2022 року о 13:00 в м.Білозерське по вул.Пушкіна ОСОБА_1 керував мотоциклом «ИЖ-6-114» з н/з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, на вимогу поліцейського пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, відмовився;

направленням гр. ОСОБА_1 на огляд до КНП «Добропільська ЛІЛ» від 25.04.2022 року з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, у зв`язку з виявленими поліцейським ознаками сп`яніння;

письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 25.04.2022 року, які були ним підтвердженні в судовому засіданні.

Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_1 суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Термін «повторність правопорушення» визначено у пункті 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція), яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, згідного до якого - це повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

Відповідно до пунктів 4, 5 розділу VII Інструкції, поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення. У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З матеріалів справи не вбачається довідки про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення.

Копій постанов суду, які набрали законної сили та з яких би вбачалось, що ОСОБА_1 протягом року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП матеріали справи не містять, як і не містять інших доказів обставин повторності вчинення правопорушення.

Таким чином, факту того, що протягом року ОСОБА_1 притягався за ч.1 ст.130 КУпАП, судом не встановлено, а отже і повторність правопорушення в діях ОСОБА_1 відсутня.

Разом з тим, у КУпАП, відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від11жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч.2 ст.130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП повністю доведена та підтверджена матеріалами справи.

Враховуючи, що суд не має інформації про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія, вважаю, що до останнього підлягає застосуванню стягнення, як до іншої особи, в розумінні санкції частини 1 статті 130 КУпАП.

Суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, згідно ст..40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Щодо клопотання ОСОБА_1 розстрочити йому виплату штрафу, то суд вважає можливим його задовольнити виходячи з такого.

Звертаючись до суду із таким клопотанням ОСОБА_1 вказував на те, що у нього скрутне матеріальне положення, оскільки на даний час він не має роботи.

Відповідно до ст.298 КУпАП постанова про накладання адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Відповідно до ст.307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

Згідно ст.308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.301 КУпАП, відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Стаття 304 КУпАП передбачає, що питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Враховуючи наведене, розстрочення виконання рішення суду передбачено ст. 33 ЗУ "Про виконавче провадження".

Враховуючи наведене, а також те, що з 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан, суд вважає, що ОСОБА_1 , в силу обставин, які склалися, дійсно не має можливості в строк, передбачений ст.307 КУпАП, сплатити накладений штраф в розмірі 17 тисяч гривень, оскільки вказана сума для нього є значною через його матеріальний стан і тому суд вважає, що його заяву слід задовольнити та розстрочити йому виконання даної постанови суду про накладення адміністративного стягнення в частині сплати штрафу в розмірі 17000,00 грн. на 12 місяців зі сплатою штрафу щомісячно по 1416,67 грн.

Відповідно до ч.1 ст..12 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій ст.12 ЗУ "Про виконавче провадження", встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Керуючись ст. ст. 221,130,268,301 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 коп).

Розстрочити виконання даної постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 коп), строком на 12 (дванадцять) місяців зі сплатою обов`язкового платежу у розмірі 1416,67 (одна тисяча чотириста шістнадцять гривень 67 копійок) щомісячно до 30 числа кожного місяця, починаючи з дня набрання даною постановою законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп).

У разі несплати правопорушником штрафу не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладання штрафу, постанова про накладання штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Особа, яка притягнута до відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 07.02.2020 року органом 1430, РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О.В. Здоровиця