Справа № 442/3835/22
Провадження №3/442/1329/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 липня 2022 року місто Дрогобич

Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Курус Р.І. розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого на АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 , 28.06.2022 о 16.50 год. на вул. Дрогобицька, 12 в смт. Меденичі Дрогобицького району Львівської області керував транспортним засобом скутером марки «VIPER STORM», з державним номерним знаком НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння проводився в установленому законом порядку із використанням технічного приладу Драгер 6820, результат якого становить 0,38 проміле.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав та пояснив, що дійсно 28.06.2022 о 16.50 год. на вул. Дрогобицька, 12 в смт. Меденичі Дрогобицького району Львівської областікерував транспортним засобом скутером марки «VIPER STORM», з державним номерним знаком НОМЕР_1 випивши перед цим, десь за три години, трохи пива та квасу, оскільки в той десь температура повітря сягала 33 градусів Цельсія.

Додатково вказав, що сів за кермо скутера в звязку з необхідністю придбати клей в будівельному магазині, який розташований в 200 м від його будинку. Однак, змоги нести такий в руках у нього немає, оскільки отримав складну травму голови та ніг на роботі, йому протипоказана робота з фізичними навантаженнями та рекомендовано лікування у невропатолога, йому фажко пересуватись.

Просить зменшити суму стягнення у виді штрафу, а також не стягувати судовий збір, оскільки він вперше вчинив адміністративне правопорушення, є інвалідом ІІ групи, за наслідком якої проходить дороговартісне лікування у лікаря невропатолога. Крім того, вказав, що у грудні 2021 року була пожежа в його будинку АДРЕСА_1 , якою знищено півбудинку.

Станом на даний час він самостійно, в межах своїх матеріальних та фінансових можливостей, а також стану здоров"я, проводить ремонтні роботи в будинку з метою відновлення такого задля повноцінного проживання його сімї в ньому, а тому призначення стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн., поставить його сім`ю в надскрутне матеріальне становище та є непосильним для нього, як інваліда ІІ групи.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши наявні докази, доходжу наступного висновку.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже об`єктивна сторона зазначеного правопорушення, полягає, в даному випадку, у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, передбачає умисну форму вини.

Порядок фіксації вказаного порушення та проходження медичного огляду регламентовано ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015р. № 1452/735 (далі Інструкція).

Згідно ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівників поліції у присутності двох свідків.

Згідно п. 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №171622 від 28.06.2022, копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №486456 від 28.06.2022, відеозаписом події, який розміщений на СD-R диску, висновком технічного приладу Драгер 6820 із зафіксованим результатом 0,38 проміле.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 28.06.2022 о 16.50 год. на вул. Дрогобицька, 12 в смт. Меденичі Дрогобицького району Львівської області транспортним засобом скутером марки «VIPER STORM», з державним номерним знаком НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння не викликає сумнівів, оскільки підтверджується вищезазначеними доказами, та визнанням особою своєї вини.

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені в суді. При цьому достатні та допустимі дані, які б спростовували чи ставили під сумнів наведені досліджені докази, вказували про порушення вимог ст. 266 КУпАП України, під час їх отримання у справі відсутні і не встановлені.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, приходжу до висновку, що своїми неправомірними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, при визначенні міри адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 суддею враховується характер правопорушення, обставини справи щодо місця, часу вчинення, і їх наслідків, ступінь вини правопорушника, вчинення ним адміністративного правопорушення вперше, його майновий стан (не працевлаштований) та не має змоги працевлаштуватись на будь яку роботу за станом здоровя (наявність ІІ групи інвалідності, протипоказання щодо роботи з фізичним навантаженням, періодичне лікування у лікаря невропатолога), скрутне матеріальне становище, яке пов`язане з пошкодженням його майна (пожежа у грудні 2021 року), а також обставини, що пом`якшують відповідальність - визнання своєї вини та щире каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Вказані обставини свідчать про те, що вочевидь, в силу свого матеріального становища та стану здоров"я, ОСОБА_1 не матиме змоги сплати штраф, визначений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 27 КУпАП передбачено, що штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до приписів п.1 ч. 1 ст. 34 КУпАП, однією з обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнається щире розкаяння винного.

Аналіз вказаних статей Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить про те, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Однак, при розгляді справ про адміністративні правопорушення відсутній визначений Законом механізм, який би дозволяв накладати стягнення за вчинені адміністративні правопорушення нижче визначеної санкцією відповідної статті Кодексу або замінювати стягнення на інше.

Таким чином, з метою забезпечення виконання положень вказаного Кодексу, при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права, тобто кримінального права та, при вирішенні цього питання, суду необхідно керуватися положеннями ст. 69 КК України.

Тобто, враховуючи норми ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тобто, законодавець надав суду можливість призначати менше покарання навіть за вчинене кримінальне правопорушення за наявності окремих обставин, а за вчинення адміністративного правопорушення такого механізму не перебачив.

Разом з тим вважаю за необхідне зазначити, що розмір штрафу, який визначено ч. 1 ст. 130 КУпАП, як безальтернативне покарання, фактично є близьким до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, і за відсутності норми, яка дозволяла б призначати стягнення менше ніж передбачено санкцією відповідної статті або замінити його на інше, неможливо у повній мірі реалізувати положення ст. ст. 23, 33 КУпАП.

Тому накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн.) на особу, яка визнала свою вину та щиро розкаялась у вчиненому, вперше притягується до відповідальності за вчинення вказаного адміністративного правопорушення, а також, є інвалідом ІІ групи, не працевлаштований, перебуває в скрутному матеріальному становищі, вочевидь не сприятиме її вихованню та виправленню, а призведе до того, що несплачений вчасно штраф буде звернутий до примусового виконання у подвійному розмірі.

Таке покарання виглядає не просто надмірним, а явно несправедливо тяжким у відношенні ОСОБА_1 з огляду на його майновий стан та стан його здоров"я.

Згідно приписів статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Так, згідно з положеннями ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Чинна редакція ч.1 ст.130 КУпАП, встановлює безальтернативний штраф у розмірі 17000 грн., що значно перевищує мінімальний розмір штрафу, який сьогодні може бути призначений за вчинення кримінального правопорушення - від 510 грн. (ст. 53 КК України). У зв`язку з цим не дивно, що Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч.1 ст.69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

Отже, враховуючи викладене, вважаю, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами) з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану ОСОБА_1 , стану його здоров"я (є інвалідом ІІ групи), наявних обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, необхідно і достатньо накласти більш м`яке адміністративне стягнення, ніж передбачено ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн., що буде посильним для правопорушника, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Однак з врахуванням того, що ОСОБА_1 згідно довідки виданої Дрогобицькою МСЕК 14.02.2022 до акту медико соціальної комісії Серії 12 ААА №072920 встановлено ІІ групу інвалідності, а тому судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 33, 40-1, 252, 280, 283, 284, 285 КУпАП, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суддя,

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду.

Постанова вступає в законну силу після закінчення строку на її оскарження та підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Курус Р.І.