ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/102/22Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 33/817/256/22 Доповідач - Лекан І.Є.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю адвоката Пасічника А.З.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Пасічника А.З. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2022 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Згідно з даною постановою, 15 січня 2022 року о 01.20 год. в м.Бучач по вул.Залізнична, 8, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нерозбірлива мова. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі адвокат Пасічник А.З. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, а провадження в справі закрити.

Вважає, що суд прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності передчасно, за відсутності на те достатніх доказів вини останнього.

Вказує, що ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд на місці та в медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків або ж із застосуванням спеціальних засобів відеофіксації.

Посилається на те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем 15.01.2022 року о 01 год 20 хв. та перебував на пасажирському сидінні автомобіля і в матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження факту керування ним автомобілем.

Вважає, що долучені працівниками поліції на підтвердження вини ОСОБА_1 відеозаписи є неналежними та недопустимими.

Зазначає, що при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення в нього були внесені відомості, які не відповідають дійсності і суд підійшов не об`єктивно до дослідження доказів у справі.

Окрім цього, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки у період з 20.04.2022 року по 29.04.2022 року він перебував на амбулаторному лікуванні, окрім того в Україні введений воєнний стан, що стало причиною пропущення строку подання апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи. Адвокат просив проводити розгляд справи у відсутності останнього.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши адвоката Пасічника А.З., який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, суд вірно послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 497276 від 15 січня 2022 року, відповідно до якого поліцейським Стасівим Р. зафіксовано факт керування водієм ОСОБА_1 15 січня 2022 року о 01.20 год. в м.Бучач по вул.Залізнична, 8 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нерозбірлива мова. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Протокол сумніву не викликає, оскільки складений уповноваженою особою відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому є належним доказом по справі.

Як вбачається з електронного рапорта інспектора ГРПП Стельмаха М.І., 15.01.2022 року о 02:32 год. працівниками поліції під час патрулювання в м.Бучач по вул. Залізнична було виявлено порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки Нива д.н.з. НОМЕР_1 з порушенням ПДР, а саме керував у темну пору доби з увімкненим дальнім світлом фар не перемикаючи його в режим ближнього світла, а також з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Запропонувавши прийти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки чи в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився.

З даних відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , в зв`язку з наявними ознаками алкогольного сп`яніння, працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням газоаналізатора Драгер чи в медичному закладі. Останній, на неодноразові запитання чи буде проходити такий огляд, надав відповідь, що він такий огляд проходити не буде.

Відповідно до пункту п.2.5. Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Твердження апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції зроблена згідно до вимог ч.2 ст. 266 КУпАП, відповідно до якої під час проведення огляду на стан сп`яніння осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не здійснював кернування транспортним засобом, а перебував у ньому як пасажир, та не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння, оскільки це спростовується матеріалами справи.

Так, з відеореєстратора камер поліцейських та даних відеозапису вбачається, що працівники поліції одразу після зупинки транспортного засобу, з якого до повної його зупинки ніхто не виходив, повідомили ОСОБА_1 про причини зупинки, а саме, що він в порушення керував транспортним засобом у темну пору доби з увімкненим дальнім світлом фар, не перемикаючи його в режим ближнього світла, п.2.1 (а) не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, п.2.1 (б) не пред`явив для перевірки реєстраційний документ на даний т/з, п.2.1 (ґ) не мав поліса обов`язкового страхування, п.9.9 (б) не увімкнув аварійну світлову сигналізацію після зупинки працівниками поліції, в зв`язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП з накладенням штрафу.

Щодо посилання апелянта на рішення Бучацького крайонного суду Тернопільської області від 10.05.2022 року, яким скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у іншій справі, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи не спростовують склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не впливають на висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні і, у межах даної справи, не мають преюдиційного значення.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що відеозапис створений за допомогою відеокамери особистого мобільного телефону працівника поліції є недопустимим доказом, оскільки вказаний відеозапис виконаний поліцейським з власного мобільного телефону є електронним документом, а тому є допустимим доказом та оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, які підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст.ст. 256 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наведеного апелянтом припущення.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші, обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки, іншими документами.

За таких обставин, суд повно та всебічно, відповідно до вимог ст.251 КУпАП дослідив докази у справі та відповідно до ст.252 КУпАП дав їм належну правову оцінку.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для скасування постанови суду та закриття справи немає.

При цьому, враховуючи, що справу розглянуто 11 лютого 2022 року за відсутності ОСОБА_1 , а захисник у період з 20.04.2022 року по 29.04.2022 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджено копією медичної довідки, є підстави поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску поважними.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката Пасічника А.З. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя