Житомирський апеляційний суд
Справа №277/1149/21 Головуючий у 1-й інст. Гресько В. А.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Кусковської Т.А., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , гр. України, українця, приватного підприємця

встановив:

Постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в прибуток держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Відповідно до постанови, 20.10.2021 року о 16 годині 58 хвилин в смт Ємільчине по вул. 1 Травня, 74 ОСОБА_1 керував автомобілем Фольксваген Т5, д/н НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

На постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду в частині накладення на нього додаткового виду стягнення, а саме позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Вказує, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП визнав повністю та сплатив штраф.

Зазначає, що просив суд не позбавляти його права керувати транспортними засобами, так як він особа з інвалідністю, є фізичною особою-підприємцем, у власності має невеликий магазин, який знаходиться в селі, в якому особисто працює, на утриманні має неповнолітню дитину-інваліда, дружина також особа з інвалідністю, в даний час не працює, автомобіль йому потрібен для доставки товару в магазин і особисто добиратися до роботи і з роботи, від цієї діяльності він отримую єдиний доход для сім`ї.

Вважає, що суддею при винесенні постанови не в повній мірі з`ясовані всі обставини справи, справу розглянуто формально, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Доведеність вини ОСОБА_1 , правильність кваліфікації його дій та встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого правопорушення, ОСОБА_1 не оспорює, у зв`язку з чим постанова суду в цій частині, відповідно до положень ст.294 КУпАП, не перевіряється.

Застосовуючи до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік, що відповідає межам санкції ч.1 ст.130 КУпАП, суддя у відповідності до положень ст.33 КУпАП врахував характер вчиненого правопорушення, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підвищений рівень небезпеки правопорушення за ст. 130 КУпАП та особу порушника.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, оскільки становить загрозу не лише для безпечного руху транспорту, а й для життя та здоров`я водіїв, учасників дорожнього руху та пішоходів.

На що вказують і положення ч.2 ст.33 КУпАП, згідно яких при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При цьому, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативних видів та меж адміністративного стягнення, а визначена правопорушнику міра відповідальності за вчинене ним порушення правил дорожнього руху за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою, а також відповідає меті стягнення - виховання особи, яка його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст.23 КУпАП.

Можливості звільнення особи від обов`язкового, визначеного санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в тому числі і з підстав про які вказує апелянт (інвалідність) ст. ст. 22, 30 КУпАП, а також і інші норми цього Закону не надають, а призначення цього стягнення є імперативною нормою для суду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобам, відповідно до вимог ст. ст. 33-36 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2022 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.В. Ляшук