Справа № 464/2350/22 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 33/811/790/22 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю захисника адвоката Лавринів Марії Ярославівни, представника потерпілої Пеленги Наталії Михайлівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката Лавринів Марії Ярославівани, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 30 червня 2022 року про закриття провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого інженером АТ «Укртелеком», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП передано прокурору керівнику Франківської окружної прокуратури м. Львова для додаткової перевірки.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 22 травня 2022 року о 13.40 год. на вул.Зубрівська, 38 в м.Львові, керуючи автомобілем «Skoda Octavia A5» д.н.з. НОМЕР_1 , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не реагував на її зміну, при зміні напрямку руху не переконався в безпеці маневру, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_2 , не зменшив швидкість та здійснив наїзд на останню, завдавши транспортному засобу механічних пошкоджень, а потерпілій ОСОБА_2 тілесні ушкодження, чим порушив п.2.3б, п.10.1, п.18.1 ПДР України.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Лавринів М.Я. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сихівського районного суду м.Львова від 30 червня 2022 року, розглянути по суті справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП та за наслідками розгляду апеляційної скарги прийняти нову постанову.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що не погоджується з оскаржуваною постановою та вважає її незаконною, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, ухваленою при неповному з`ясуванні дійсних обставин, а відтак такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що як встановлено судом першої інстанції згідно епікризу з медичної карти ОСОБА_2 від 22.05,2022р. в останньої встановлено діагноз: ЗЧМТ - закрита черепно мозкова травма, струс головного мочку, забійна ріши в ділянці лівого кута ока, забій правого гомілково-ступеневого суглобу, осадніння лівої кисті.23.05.2022р. ОСОБА_2 з медичної установи, в яку її госпіталізували після ДТП 22.05.2022р., було виписано додому.

Зазначає, що в матеріалах справи, зокрема, в медичній документації (виписки з медичної карти) відсутні будь-які дині про наявність у потерпілої ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, ступінь тяжкості яких міг би підпадати під ознаки ушкодження середньої тяжкості згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ від 17.01.1995р. №6.

Згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ від 17.01.1995р. №6, судово-медичне визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджені, проводиться згідно з Кримінальним та Кримінально-процесуальним кодексами України і цими Правилами. З медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних, Згідно і Кримінальним кодексом України розрізняють тілесні ушкодження трьох ступенів: тяжке, середньої тяжкості та легке. Легке може бути таким що спричиняє короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку піриту працездатності; не спричиняє таких наслідків.

Згідно п. 2.2.1 цих Правил ознаками ушкодження середньої тяжкості є: а) відсутність небезпеки для життя; б) відсутність наслідків, що викладені в п.2.1.1. цих Правил; в) тривалий розлад здоров`я; г) стійки втрати працездатності менш ніж на третину. Тривалим належить вважати розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

Згідно п. 2.2.3. цих Правил під стійкою втратою працездатності менш як на одну третину належить розуміти в трату загальної працездатності від 10% до 33%. Згідно п. 2.3.1 цих ознаками легкого тілесного ушкодження є: а) короткочасний розлад здоров`я; 6) незначна стійка втрата працездатності. Згідно п. 2.3.2 легке тілесне ушкодження може бути таким, що: а) спричинило короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності; б) не спричинило зазначених наслідків.

Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Під незначною стійкою втратою працездатності належить розуміти втрату загальної працездатності до 10%.

У відповідності до п. 2.3.5 цих Правил легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, - це ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів.

Наголошує, що у медичний заклад потерпіла не поступала з ушкодженнями середнього ступеня тяжкості та була виписана з медичного закладу на наступний день після госпіталізації внаслідок ДТП, під час медичного огляду потерпілої було встановлено діагноз ЗЧМТ, СГМ, забійні садна обличчя та лівої кисті, забій правої гомілки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а висновки суду першої інстанції, зроблені з пояснень представника потерпілої про те, що потерпіла після ДТП в медичний заклад поступила з ушкодженнями середнього ступеня тяжкості суперечать відомостям із виписки з медичної карти потерпілої, в якій відсутнє формулювання щодо таких ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

На думку апелянта, таким чином, у матеріалах перевірки за фактом ДТП слідчим СУ ТУ НП у Львівській області Конрадом Ю. вірно відображено фактичні обставини справи щодо діагностування у ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а тому відомості до ЄРДР не вносилися.

Звертає увагу, що жодних даних про стан здоров`я потерпілої, який би об`єктивно надавав підстави стверджувати про наявність у неї ушкоджень середнього ступеня тяжкості ні на момент перевірки СУ ТУ НП у Львівській області цих матеріалів за фактом ДТП, ні на момент розгляду цих матеріалів у суді першої інстанції не було.

Акцентує, враховуючи перебування потерпілої у медичному закладі один день, діагностування у неї тілесних ушкоджень, які не відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості у відповідності до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ від 17.01.1995р. №6, підстав для внесення відповідних відомостей в ЄРДР не було, а відтак і не було підстав для призначення судово-медичної експертизи, так як підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу»).

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу усним поясненням представника потерпілої, не надавши жодної правової оцінки іншим письмовим доказам, у т.ч. виписці з медичної карти потерпілої, зокрема перелічені діагностування та сам термін перебування у медичному закладі 1 день, які у своїй сукупності дають підстави обґрунтовано стверджувати про те, що у потерпілої діагностовано легкі тілесні ушкодження.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки іншим письмовим матеріалам справи, які об`єктивно підтверджують відсутність підстав для внесення відомостей у ЄРДР за фактом цього ДТП, а також суд не врахував пояснень особи, що притягується до адміністративної відповідальності, більше того, такій особі не було роз`яснено вимоги ст. 268 КУпАП та зміст ст. 63 Конституції України.

Таким чином, на переконання апелянта, у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав вважати, що в цьому адміністративному порушенні є ознаки кримінального правопорушення, тим більше - такі матеріали до скерування у суд першої інстанції вже перебували на перевірці у правоохоронних органах та жодних підстав для внесення відомостей у ЄРДР за цим фактом встановлено не було.

Заслухавши виступ захисника ОСОБА_1 адвоката Лавринів М.Я. у підтримку поданої апеляційної скарги, представника потерпілої Паленгу Н.М., яка апеляційну скаргу заперечила, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно матеріалів справи на розгляді місцевого суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 237257 від 10.06.2022 за ст. 124 КУпАП, у відповідності до якого ОСОБА_1 22 травня 2022 року о 13.40 год. на вул. Зубрівська, 38 у м. Львові, керуючи автомобілем «Skoda Octavia A5» д.н.з. НОМЕР_1 , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не реагував на її зміну, при зміні напрямку руху не переконався в безпеці маневру, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_2 , не зменшив швидкість та здійснив наїзд на останню, завдавши транспортному засобу механічних пошкоджень, а потерпілій ОСОБА_2 тілесні ушкодження, чим порушив п.2.3б, п.10.1, п.18.1 ПДР України.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги судом першої інстанції були виконані у повному обсязі.

Адміністративним порушенням відповідно до ст. 124 КУпАП визначається порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, згідно з диспозицією вказаної норми закону відповідальність за ст. 124 КУпАП настає лише за умови пошкодження певного майна та наявності спричиненої шкоди.

На переконання суду апеляційної інстанції місцевий суд повно та всебічно дослідив обставини справи та дійшов до обґрунтованого висновку про передачу матеріалів даної справи прокурору, з огляду на таке.

Як видно з оскаржуваної постанови у судовому засіданні місцевого суду представник потерпілої ствердила, що після ДТП потерпіла ОСОБА_2 поступила у медичній заклад і виписана додому з ушкодженнями середнього ступеня тяжкості. Потерпіла має інвалідність, перенесла операцію коліна і після ДТП знову змушена проводити оперативне втручання та проходити тривалу реабілітацію.

Частиною 1 ст. 286 КК України передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

З викладеного слідує, що обставина наявності чи відсутності тілесних ушкоджень внаслідок ДТП має значення для правильної правової кваліфікації дій винної особи.

Однак, відповідними посадовими особами національної поліції у Львівській області не вжито належних заходів для дослідження та встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_2 у результаті ДТП.

Додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали не містять жодних даних про те, що потерпіла ОСОБА_2 отримала саме легкі тілесні ушкодження, як зазначив у рапорті від 22.05.2022 слідчий ВРЗ СТ СУ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області Конрад Ю. (а.с. 27), зокрема, будь-які дані, які б дали змогу відмежувати адміністративну відповідальність особи від кримінальної за вказаних обставин.

При цьому, враховуючи норми п. 4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, ст. 1, ч. 1 ст. 7 Закону України Про судову експертизу від 25 лютого 1994 року № 4038-XII (з наступними змінами і доповненнями), ч. 1 ст. 69 КПК України, визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відноситься виключно до компетенції експерта, як особи, яка володіє спеціальними знаннями в області судової медицини.

Додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали не містять висновку експерта щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що дає право судді сумніватись у тому, що потерпілій спричинено саме легкі тілесні ушкодження, як зазначила під час апеляційного перегляду захисник Михалини І.А.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган, який притягує до адміністративної відповідальності правопорушника, зобов`язаний з`ясувати всі обставини по справі, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відсутність відомостей щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, завданих ДТП, перешкоджає повному та об`єктивному розгляду справи по суті.

Як передбачено ст. 253 КУпАП, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

З огляду на зазначене, викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів у правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді тарозгляду даної справи по суті із прийняттям нової постанови, у ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що подану у справі апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 30 червня 2022 року про закриття провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Лавринів Марії Ярославівани, яка діє в інтересах ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Романюк М.Ф.