Провадження № 3/344/430/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Тринчук В.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ 838787 ОСОБА_1 03.11.2021 року близько 17 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 застосувала до своєї невістки ОСОБА_2 фізичну силу, що спричинило домашнє насильство фізичного характеру, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні щодо обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення заперечила. В обґрунтування своїх заперечень вказала, що вона жодних насильницьких дій по відношенню до своєї невістки ОСОБА_2 не вчиняла. Вказує, що навпаки потерпає від насильства з її сторони, як фізичного так і психологічного характеру, що і відбулося у день складання даного протоколу. Просить суд провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю у її діях складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП не доведена.

Статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 насильницьких дій фізичного характеру у відношенні до ОСОБА_2 у матеріалах справи немає, а сама потерпіла будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду на розгляд справи у судове засідання не з`явилась та будь яких поясненнь з приводу даної адміністративної справи суду не надала. На думку суду, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", а наявний у матеріалах рапорт працівника поліції та заява з письмовими поясненнями потерпілої у даній справі не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки поліцейські та потерпіла є зацікавленими особами. Таким чином, суд вважає, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися та припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не буде доведено згідно з законом.

В силу ч. 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вказана норма закону є імперативною, при цьому положення КУпАП не визначають повноважень, підстав та обов`язку для суду збирати докази.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки подані суду на дослідження докази не дають підстав для того, щоб зробити категоричний висновок про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад інкримінованого адміністративного правопорушення то суд приходить до переконання, що провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП слід закрити.

З урахуванням наведеного та керуючись ч.1 ст. 173-2, ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В.Тринчук