ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №132/181/22

3/132/356/22

02 лютого 2022 р. м. Калинівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області Ставнійчук С.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця за контрактом вч НОМЕР_1 , зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП,
встановила:

Згідно з протоколом про вчинення військового адміністративного правопорушення від 18 січня 2022 року, старший лейтенант ОСОБА_1 в порушення вимог п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 13, 16, 256, 257 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у періоди часу з 14:00 год 22.11.2021 по 18:00 год 22.11.2021 та з 09:00 год 23.11.2021 по 13:00 год 23.11.2021 без дозволу командування військової частини НОМЕР_1 на шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в с. Гущинці Вінницької області для проведення огляду не був, а також протягом робочого часу до виконання своїх посадових обов`язків згідно займаної посади не приступав, обов`язки військової служби не виконував, а перебував в себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 та займався домашніми справами.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП нез`явлення військовослужбовця (крім строкової військової служби) вчасно без поважних причин з лікувального закладу на військову службу тривалістю до десяти діб в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав, пояснив, що протокол про військове адміністративне правопорушення від 18 січня 2022 року, що передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП - є наслідком його особистого конфлікту з командуванням частини. Зазначив, що нез`явився на службу з поважних причин а саме за станом здоров`я, поганим самопочуттям, що підтверджується відповідними довідками з медичних установ, крім іншого існували додаткові фактори, які перешкоджали з`явленню на службу, через наявність погроз щодо нього з боку командування, його морально-психологічний стан був пригнічений, з приводу чого він звертався до прокуратури.
Так, зранку 22.11.2021 на автостанції в м. Вінниці він мав намір їхати на службу, придбав квиток на рейсовий автобус, щоб їхати на службу в с. Гущинці. Проте, відчув погіршення стану здоров`я, гострий біль у шиї, а тому вирішив не їхати на службу, а звернутися до свого сімейного лікаря для надання медичної допомоги, оскільки амбулаторія, де він перебуває на обліку знаходиться неподалік автостанції, на якій він перебував в очікуванні автобуса. Про прийняте рішення у телефонному режимі повідомив свого безпосереднього командира. Однак той став йому погрожувати та вимагати прибути на місце служби. Після проходження медичного обстеження 22.11.2021 у сімейного лікаря він на службу так і не поїхав, з наведених ним підстав. 23.11.2021 зранку з метою, щоб командування його не звинуватило в фальсифікації документів щодо стану його здоров`я, самостійно вирішив звернутися у Вінницький військовий госпіталь, щоб там підтвердили йому діагноз встановлений сімейним лікарем. Про причину неприбуття на військову службу засобами телефонного зв`язку повідомив свого безпосереднього командира ОСОБА_2 . На обстеженні у госпіталі перебував близько з 12:00 год по 16:00 год. На службу прибув наступного дня, 24.11.2021, доповів про прибуття своєму командирові та приступив до виконання своїх посадових обов`язків, а також всі суперечності з командуванням були залагоджені. Тому не вважає, що допустив порушення закону. Крім того, у будь-якому випадку його дії не можуть бути кваліфіковані як вчинені в умовах особливого періоду, оскільки на даний час такий в Україні не діє.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього докази, суддя дійшла наступного висновку.
Згідно ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого прийняти законне вмотивоване рішення.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 КУпАП полягає у самовільному залишенні військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, в умовах особливого періоду.
Особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. (ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-XII).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період діє в Україні з 17.03.2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а тому особливий період діє по нинішній час.
Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2015 року у справі N 800/582/14 згідно якої особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває до тепер; закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Тому аргументи ОСОБА_1 про відсутність особливого періоду станом на момент вчинення адміністративного правопорушення, суддя оцінює як безпідставні з огляду на вищенаведене нормативне обгрунтування особливого періоду.
Згідно з відомостями, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та доданих до нього доказів, зокрема наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 10 листопада 2021 року №303 (по особовому складу) на момент вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 проходив військову службу в званні старший лейтенант на посаді заступника командира роти вогневої підтримки з морально психологічного забезпечення 131 окремого розвідувального батальйону військовї частини НОМЕР_1 .
За умовами Контракту Міністерство оборони України зобов`язувалося відповідно до законодавства забезпечувати належні умови для проходження військової служби ОСОБА_1 , зокрема, й охорону здоров`я його та членів його сім`ї, які мають право на отримання медичної допомоги у закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України.
За змістом ст. ст. 254, 255 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини. Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини. Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.
Відповідно ч. 5 ст. 256 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом, за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома).
Згідно ст. 257 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України висновок про часткове або повне звільнення офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.
По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.
Поряд з цим, Головне військово-медичне управління Збройних Сил України у своєму роз`ясненні від 27 серпня 2019 року щодо надання медичної допомоги військовослужбовцям у закладах охорони здоров`я, які не належать до сфери Міністерства оборони України вказало на те, що військовослужбовці Збройних Сил України є громадянами України, на яких поширюється законодавство України в галузі охорони здоров`я (Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»). Водночас військовослужбовці мають обов`язки щодо реалізації громадянських прав, які визначені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Відповідно до ст. 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються командиром військової частини за висновком лікаря військової частини. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються військовими комендантами або військовими комісарами. У випадках, коли військовослужбовець потребує екстреної (невідкладної) медичної допомоги, він має право самостійно звернутися за медичною допомогою до найближчих закладів охорони здоров`я, в тому числі зателефонувавши до служби екстреної медичної допомоги за телефоном 103. При цьому військовослужбовець повинен повідомити медичним працівникам про те, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та доповісти безпосередньому командиру (начальнику).
На території України кожен громадянин України та будь-яка інша особа мають право на безоплатну, доступну, своєчасну та якісну екстрену медичну допомогу шляхом здійснення виклику екстреної медичної допомоги; звернення за отриманням екстреної медичної допомоги до найближчого відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги чи іншого закладу охорони здоров`я, який може забезпечити надання такої допомоги; повідомлення лікуючого лікаря або працівників найближчого закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування про свій невідкладний стан або про невідкладний стан іншої людини (частини 1 і 2 ст. 3 Закону України від 5 липня 2012 року №5081-VI «Про екстрену медичну допомогу»).
Визначення терміну невідкладного стану людини дано у п.7 ст. 1 Закону №5081-VI від 5 липня 2012 року, яким є раптове погіршення фізичного або психічного здоров`я, яке становить пряму та невідворотну загрозу життю та здоров`ю людини або оточуючих її людей і виникає внаслідок хвороби, травми, отруєння або інших внутрішніх чи зовнішніх причин.
Відповідно до відомостей, які містяться у висновку службового розслідування за фактом уточнення причин і умов, що сприяли відсутності на військовій службі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 за контрактом старшого лейтенанта ОСОБА_1 в період з 22.11.2021 23.11.2021, проведеного заступником командира військової частини НОМЕР_1 з морально психологічного забезпечення ОСОБА_3 , зокрема, встановлено, що 22.11.2021 з метою слідування з місця проживання (м. Вінниця) до місця служби (с. Гущинці) ОСОБА_1 на АС Вінниця-2 придбав квиток на рейсовий автобус з часом відправлення о 07:20 год, що підтверджується наданою копією іменного чека №200315 від 22.11.2021 виданого на ім`я ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій (УБД 214335). Біля 07:20 год відчув погіршення стану здоров`я, а саме сильний біль у шиї, вирішив не слідувати до місця служби, а звернутися до свого сімейного лікаря для надання медичної допомоги, оскільки амбулаторія загальної сімейної медицини №7 (107), де військовослужбовець перебуває на обліку знаходиться неподалік автостанції де перебував ОСОБА_1 , що підтверджується копією листка-огляду від 22.11.2021 за підписом та печаткою лікаря ОСОБА_4 . На вказаному листку-огляду міститься лікарське заключення, а саме: у пацієнта ОСОБА_1 вторинний корінцевий синдром на фоні остеохондрозу поперекового відділу хребта. Про свою відсутність на службі та погане самопочуття, зі слів ОСОБА_1 , він повідомив засобами телефонного зв`язку командира роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 . Після закінчення огляду сімейним лікарем, приблизно о 12:00 год ОСОБА_1 попрямував до свого місця проживання та проводив час з рідними та членами своєї сім`ї через погане самопочуття.
Згідно запису, що міститься в медичній книжці ОСОБА_1 , 23.11.2021 вказаний військовослужбовець звертався та був на прийомі у невролога Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (м. Вінниця), що підтверджується наданою копією з медичної книги. Зі слів ОСОБА_1 , 23.11.2021 з 09:00 год перебував вдома, зранку не поїхав до місця служби через погрози командування щодо його неприбуття, а у госпіталі перебував з 12:00 год по 16:00 год, про що повідомив засобами телефонного зв`язку командира роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 . 24.11.2021 ОСОБА_1 прибув до місця проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків, надавши при цьому старшому лейтенанту ОСОБА_2 та майору ОСОБА_5 для огляду довідку з лікарні та медичну книгу для підтвердження відсутності його на службі з поважних причин.
Як убачається з пояснень командира роти глибинної розвідки старшого лейтенанта ОСОБА_2 , що він є безпосереднім командиром старшого лейтенанта ОСОБА_1 . Дійсно, 22.11.2021 останній в телефонному режимі повідомив йому ( ОСОБА_2 ) про відсутність на службі в зв`язку з біллю в спині та необхідністю звернення до сімейного лікаря. Дозволу на невихід на військову службу він ОСОБА_1 не надавав, наказу про перебування під час службового часу вдома 22.11.2021 не віддавав, натомість озвучив вимогу про необхідність (обов`язок) прибуття після медогляду до місця військової служби. Довідку від сімейного лікаря ОСОБА_1 22.11.2021 та 23.11.2021 не надав ні ОСОБА_2 , ні безпосередньому начальнику, ні начальнику медичної служби, а надав лише орієнтовно в першій половині дня 24.11.2021. Про відсутність на військовій службі ОСОБА_1 . 22.11.2021 ОСОБА_2 орієнтовно о 14:00 год в усній формі доповідав безпосередньому начальнику.
З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджені обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення від 18 січня 2022 року та дійшов висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, належними доказами, які узгоджуються між собою, а саме, що ні 22.11.2021 при зверненні до сімейного лікаря, ні 23.11.2021 при зверненні до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (м. Вінниця) ОСОБА_1 не перебував у невідкладному стані, який потребував звернення за наданням екстреної (невідкладної) медичної допомоги, дозволу безпосереднього командира щодо надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я, який не належить до сфери Міністерства оборони України, не отримував, за наслідками медичних оглядів не отримував висновку про повне або часткове звільнення від виконання службових обов`язків, а також необхідності залишення на лікуванні вдома, без дозволу безпосереднього командира був відсутній за місцем служби в період 22.11.2021 з 14 :00 год до 18:00 год та 23.11.2021 з 09:00 год до 13:00 год, що свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст. 256, 257 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Доводи ж ОСОБА_1 щодо наявності конфлікту з командуванням щодо нього, висловлення погроз, зі слів останнього, у зв`язку з чим він 23.11.2021 звернувся до прокуратури (на підтвердження чого надав відповідні листи щодо прийняття до розгляду його звернення з Вінницької обласної прокуратури, Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері) не приймаються судом до уваги як такі, що підтверджують наявність поважних причин неявки на післяобіднє шикування о 14 год 00 хв 22.11.2021 та ранкове шикування о 09 год 00 хв 23.11.2021, оскільки лише сам по собі факт звернення до правоохоронних органів не підтверджує наведених ОСОБА_1 обставин, в свою чергу, наявність цих обставин не перешкодила ОСОБА_1 прибути на військову службу вже 24.11.2021.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни командир повинен накласти на порушника дисциплінарне стягнення. Також за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених КУпАП.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 11.01.2022 №5 «Про результати службового розслідування», за порушення порядку звернення до медичного закладу у службовий (робочий) час старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено «зауваження».
Враховуючи обставини вчинення правопорушення, викладені в матеріалах справи, а також те, що оскільки діяння, вчинене ОСОБА_1 , хоча і містило в собі усі юридичні і суб`єктивні ознаки, що характеризують правопорушення передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, однак внаслідок всіх конкретних обставин воно не відповідало тій суспільній небезпеці, яка є типовою для цього виду правопорушення, зокрема, дії ОСОБА_1 суб`єктивно не були направлені на заподіяння шкоди суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам, правопорушення не спричинило шкоди суспільним, державним інтересам, правам та свободам громадян, фактичні негативні наслідки вчиненого діяння відсутні, дані про особу правопорушника, який є учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем служби, за вчинене притягнутий до дисциплінарної відповідальності, суд вважає за можливе визнати правопорушення малозначним та у зв`язку з цим звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.
Згідно з ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважена вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Згідно із ч. 2 ст. 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 172-11, 221, 283-284, 287, 294 КУпАП,

постановила:

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.172-11 КУпАП, оголосивши йому усне зауваження.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити згідно з ст. 22 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Калинівський районний суд Вінницької області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя С.В. Ставнійчук