Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

04.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., за участі представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , адвоката Моняка Р.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 січня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, директор приватного підприємства «Практика»,

визнаний винним за ч. 3 ст. 41 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420,40 грн. судового збору.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , працюючи відповідно до наказу № 1 від 25.02.2002 директором приватного підприємства «Практика», у період з 18.11.2019 по 29.11.2019 допустив до виконання обов`язків приймальника замовлень громадянку ОСОБА_2 , не уклавши з нею трудового договору, чим порушив вимоги передбачені ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України за таких обставин. Так, інспекційним відвідуванням з відеофіксацією в ПП «Практика» було встановлено, що на момент відвідування у приміщенні знаходилися дві особи, а саме, директор підприємства ОСОБА_1 та працівниця ОСОБА_2 .. На питання інспекторів, з якого часу ОСОБА_2 працює на підприємстві остання повідомила, що приблизно два тижні проходила стажування чи підійде їй робота. Також, у письмовому поясненні від 03.12.2019 громадянка ОСОБА_2 повідомила, що приблизно два тижні з 18.11.2019 по 29.11.2019 стажувалася у ПП «Практика» без укладення трудового та цивільного договорів. У ході інспекційного відвідування 03.12.2019 директор ПП «Практика» ОСОБА_1 надав копію наказу № 01-11/01 від 28.11.2019 про прийняття ОСОБА_2 на посаду приймальника замовлень із 02.12.2019 та повідомлення до органів ДФС про прийняття працівника на роботу від 29.11.2019.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою. Вказує на те, що за результатами перевірки було складено акт інспекційного відвідування, в якому зафіксовано наявність, начебто, на підприємстві порушення вимог трудового законодавства, а саме передбаченого ч. 3 ст. 24 КЗпП України та було констатовано, що директор ПП «Практика» в період 18.11.2019 по 29.11.2019 допустив до виконання обов`язків приймальника замовлень гр. ОСОБА_2 , не уклавши з нею трудового договору, однак, ОСОБА_2 згідно наказу №01-11/01 від 28.11.2019 прийнята на роботу на посаду приймальника замовлень з 02.12.2019, а 29.11.2019 подано до ГУ ДПС у Закарпатській області управління у м. Ужгород повідомлення про прийняття працівника на роботу. Стверджує, що до 02.12.2019 ОСОБА_2 до роботи в ПП «Практика» не залучалась та не була допущена, жодних трудових відносин із нею не виникало. Зазначає, що 18.11.2019 на співбесіді ОСОБА_2 повідомила, що приступити до роботи зможе лише з початку грудня і в період з 18.11.2019 по 29.11.2019 ОСОБА_2 приходила на підприємство для уточнення переліку та подачі документів, необхідних для прийняття на роботу (дані факти збігаються із показами наданими ОСОБА_2 ). Також вказує на те, що справа розглянута за його відсутності, а причина неявки його в судове засідання пов`язана зі смертю дружини, у зв`язку з чим, його захисником було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом було проігнороване. Просить постанову судді скасувати, постановити нову, якою провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної ОСОБА_1 , адвоката Моняка Р. В., який підтримав доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі слід визнати слушними.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, будь-яких клопотань чи заяв про відкладення судового засідання на іншу дату від ОСОБА_1 на надходило. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у розгляді справи участь бере представник ОСОБА_1 , адвокат Моняк Р. В. Тому, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається у протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягується до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Відповідно до положень КУпАП, склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП утворює, окрім іншого, і фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Суб`єктивна сторона правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

За змістом вказаних вище нормативно-правових актів провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, з дотриманням прав та свобод осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності.

Дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши доводи апеляційної скарги, складені відповідними посадовими особами процесуальні документи та прийняті рішення, апеляційний суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, протокол за скоєння якого складено щодо ОСОБА_1 , наведених вище вимог закону не врахували як посадові особи, що проводили перевірку з обставин дотримання вимог трудового законодавства, так і суд першої інстанції при прийнятті судового рішення, у тому числі, судом неповно досліджені обставини справи, не враховані положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини; не дано оцінку всім зібраних у справі доказам, складеним процесуальним документам, що призвело до прийняття необґрунтованого судового рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення, яке з огляду на вказані вище норми права не можна визнати законним та обґрунтованим й у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови підлягають задоволенню.

Так, у матеріалах справи міститься протокол про адміністративне правопорушення №ЗК445/215/АВ/П/ПТ від 03.12.2019, відповідно до якого ОСОБА_1 , працюючи директором приватного підприємства «Практика», відповідно до наказу №1 від 25.02.2002, у період з 18.11.2019 по 29.11.2019 допустив до виконання обов`язків приймальника замовлень громадянку ОСОБА_2 , не уклавши з нею трудового договору, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. Так, інспекційним відвідуванням з відеофіксацією у ПП «Практика» встановлено, що на момент відвідування у приміщенні знаходилися дві особи - директор підприємства ОСОБА_1 та працівниця ОСОБА_2 . На питання інспекторів, з якого часу вона працює на підприємстві, громадянка ОСОБА_2 повідомила, що приблизно два тижні проходила стажування. Також, у письмовому поясненні від 03.12.2019 громадянка ОСОБА_2 повідомила, що приблизно два тижні, а саме з 18.11.2019 по 29.11.2019 вона стажувалася у ПП «Практика» без укладеного трудового та цивільного договору. Під час інспекційного відвідування 03.12.2019, директор ПП «Практика» ОСОБА_1 надав копію наказу №01-11/01 від 28.11.2019 про прийняття ОСОБА_2 на посаду приймальника замовлень з 02.12.2019 та повідомлення до органів ДФС про прийняття працівника на роботу від 29.11.2019.

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування №ЗК445/215/АВ від 03 грудня 2019 року, відповідно до якого встановлено факт допуску до виконання обов`язків на ПП "Практика" у період з 18 листопада 2019 року по 29 листопада 2019 року громадянку ОСОБА_2 , без укладення з нею трудового договору, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (а. с. 4 - 7).

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_3 убачається, що з 18.11.2019 по 29.11.2019 упродовж 2 тижнів вона стажувалась на приватному підприємстві «Практика» без укладеного трудового договору, цивільний договір з нею також не укладався (а. с. 9).

У підтвердження висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, суд першої інстанції послався на вищенаведені докази, однак інші, зібрані й наявні в матеріалах справи відомості та докази не дослідив, не дав їм належний аналіз, не зазначив, які саме факти та обставини ці докази підтверджують.

Так, зміст заяви ОСОБА_2 , яка завірена нотаріально, свідчить про те, що під час інспекційної перевірки вона надала помилкові пояснення інспекторам Держпраці щодо роботи та стажування на ПП «Практика». Від письмових пояснень ОСОБА_2 відмовляється, оскільки через стресову ситуацію та нерозуміння поняття «стажування» у межах трудового законодавства вказала на те, що не відповідає дійсності. Зі змісту заяви убачається, що у період з 18 листопада 2019 року по 29 листопада 2019 року, ОСОБА_2 дійсно приходила декілька разів на ПП «Практика» з метою уточнення переліку документів, необхідних для працевлаштування та з метою їх подачі та написання заяви про прийняття на роботу. Однак, до грудня 2019 року ОСОБА_2 не працювала на підприємстві, не виконувала жодної роботи, пов`язаної із діяльністю підприємства (а. с. 12).

Відповідно до наказу №01-11/01 від 28.11.2019 директора ПП «Практика» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийнята на роботу на посаду приймальника замовлень з 02 грудня 2019 року, на повну ставку з окладом згідно зі штатним розкладом (а. с. 32).

Повідомленням до органів ДФС про прийняття працівника на роботу від 29.11.2019 підтверджується, що ОСОБА_2 прийнята на роботу на ПП «Практика» на підставі наказу від 28.11.2019, відповідно до якого дата початку роботи 02.12.2019 (а. с. 13).

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції не встановив, у чому саме полягають допущені ОСОБА_1 порушення положень ч. 3 ст. 41 КУпАП і чи такі взагалі є, а лише зазначив у постанові про встановлення посадовою особою Управління Держпраці порушення законодавства.

Апеляційний суд, дослідивши сукупність зібраних доказів, у тому числі тих, що надані стороною захисту, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення не доведена, що висновки місцевого суду про порушення ОСОБА_1 вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП ґрунтуються на недостатньо досліджених і неналежно оцінених ним матеріалах.

Так, з оскаржуваної постанови убачається, що під час інспекційного відвідування 03.12.2019 директор ПП «Практика» ОСОБА_1 надав інспекторам копію наказу №01-11/01 від 28.11.2019 про прийняття ОСОБА_2 на посаду приймальника замовлень з 02.12.2019 та повідомлення до органів ДФС про прийняття працівника на роботу від 29.11.2019. Однак, як свідчать матеріали справи, ані вищезазначений наказ, ані додатки, долучені до нього, інспекторами Держпраці не взяті до уваги, водночас, судом першої інстанції вищевказане також безпідставно не враховано. Своєю чергою, представники Держпраці у протоколі про адміністративне правопорушення та в акті інспекційного відвідування акцентували увагу виключно на змісті пояснень ОСОБА_2 про те, що вона приблизно два тижні проходила стажування чи підійде їй робота. Взявши за основу у якості доказів саме ці пояснення, інші докази, які містяться у матеріалах справи, місцевий суд чомусь взагалі проігнорував. На переконання апеляційного суду, вказані пояснення, надані ОСОБА_2 під час інспекційного відвідування, а відтак одразу спростовані нею ж самою, не можна вважати належним доказом, який підтверджує факт допуску працівника до роботи без укладення трудового договору. Процесуальні документи, які містяться у матеріалах справи, беззаперечно свідчать про те, що жодних норм трудового законодавства ОСОБА_1 порушено не було, адже ОСОБА_2 на підставі наказу №01-11/01 від 28.11.2019 директора ПП «Практика» ОСОБА_1 , прийнята на роботу на посаду приймальника замовлень з 02 грудня 2019 року, на повну ставку з окладом згідно зі штатним розкладом. Жодних належних відомостей про те, що ОСОБА_2 нібито два тижні проходить стажування на підприємстві без укладання будь-якого договору, крім пояснень ОСОБА_2 , які нею ж були спростовані, у матеріалах справи немає.

Вказане свідчить про те, що порушень трудового законодавства щодо зазначеної особи директором ПП «Практика» ОСОБА_1 не допущено, а тому притягнення його до відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП є незаконним.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті рішення, апеляційний суд також враховує те, що характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата зарплати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 Класифікатор професій, затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 р. N 327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації. Отже, визначальною ознакою трудових відносин є їх систематичний та триваючий характер.

Апеляційний суд, дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, констатує, що представниками Держпраці не доведено факт існування між ПП "Практика" та ОСОБА_2 у період з 18 листопада по 29 листопада 2019 року трудових відносин за вищенаведеними ознаками, що є необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги те, що незаконність рішення інспекторів Держпраці ОСОБА_1 оскаржував у Закарпатському окружному адміністративному суді. Зі змісту рішення суду від 06 серпня 2020 року, яке набрало законної сили, убачається, що ПП "Практика" звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ЗК441/214/НД/СПТД-ФС-139 від 17 грудня 2019 року, винесену Управлінням Держпраці в Закарпатській області в особі першого заступника начальника ОСОБА_4 , якою вирішено накласти на Приватне підприємство "Практика" штраф у розмірі 125190,00 грн. Вказаний позов було повністю задоволено.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності, що закріплений у ч. 2 ст. 61 Конституції України, при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого правопорушення. Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Кожен під час розгляду будь-якої справи, має право на правосуддя, яке відповідало б вимогам справедливості.

Сукупність наведених вище обставин та допущених відповідними посадовими особами порушень нормативно-правових актів доводить невідповідність прийнятої судом постанови вимогам закону, свідчить про односторонній та формальний підхід суду щодо об`єктивного, неупередженого та законного розгляду справи на підставі з`ясування всіх обставин, що мають значення для її правильного вирішення та неупередженої оцінки всіх доказів у справі в їх сукупності та взаємопов`язаності.

Апеляційний суд також вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення.

Тому, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення, про доведеність його вини в скоєнні даного правопорушення, є таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та наявних у матеріалах справи доказах.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), у яких ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, посилаючись на положення статті 62 Конституції України, апеляційний суд враховує розмір стягнень передбачених ч. 3 ст. 41 КУпАП, який майже відповідає розміру покарання у виді штрафу, що може бути призначений за грубе порушення законодавства про працю (ст. ст. 170, 171 КК України).

За вище викладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення, а тому, доводи апеляційної скарги про відсутність події та складу даного адміністративного правопорушення визнаються обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН