ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/210/22 Справа № 192/1685/21 Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року м. Дніпро

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Забари А.В. (приймає участь в режимі відеоконференції), у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу захисника Забари А.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 454 гривні.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 12 листопада 2021 року о 16 годині 00 хвилин на 423 км автодороги Н-08 «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя» Солонянського району Дніпропетровської області керував автомобілем марки «ЗАЗ 110307-42», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння здійснювався за допомогою приладу «газоаналізатор Drager Alcotest 6810» результат якого склав 1,21 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Забара А.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року та закрити провадження по справі про адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на такі обставини:

- суд поклав в основу постанови недопустимий, на думку апелянта, доказ, а саме протокол ААБ №009156 від 12 листопада 2021 року, оскільки його складено з порушенням норм КупАП, а саме ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КупАП та ст. 63 Конституції України, а отже недотримання вимог до складення протоколу, на підставі якого була винесена постанова виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності;

- суд першої інстанції взагалі не перевірив наявність документів, які засвідчують як правомірність використання газоаналізатору «Dгаgеr А1соtest 6810», так і документів, підтверджуючих відповідність такого пристрою вимогам закону. Апелянт вказує на неможливість використання даного газоаналізатору як доказу через відсутність даних відносно його чинних сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку та калібрування;

- судом не було викликано та допитано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були присутні під час огляду на стан сп`яніння у якості свідків, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не мав можливості здійснити їх безпосередній допит, що, на думку захисника, свідчить про неповноту судового розгляду;

- ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав вину, щиро розкаявся та пояснив, що вчинив порушення в результаті збігу тяжких особистих та сімейних обставин, зокрема через смерть матері 08.11.2021 року. Також ОСОБА_1 все життя працював водієм, що підтверджується трудовою крижкою, іншого фаху не має і його вік та здоров`я не дозволяє отримати нові знання для отримання іншої роботи, наразі працює на посаді водія в СТС «Карлссон» та єдиним його заробітком є заробітна плата, яку він отримує, а тому застосування такого виду покарання як позбавлення права керування транспортними засобами строком 1 рік буде мати надмірний негативний вплив на нього та його родину, призведе до неможливості утримувати себе та ОСОБА_5 , з якою останній проживає в незареєстрованому шлюбі та яка перебуває на його повному утриманні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Забари А.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляції та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, у їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №009156; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; проведеного за участю двох свідків, зазначених у протоколі, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно з яким було протестовано ОСОБА_1 з результатом 1,21 проміле; чеком Драгера, відповідно до якого результат огляду на стан сп`яніння становить 1,21 проміле, а також показами самого ОСОБА_1 , який під час судового розгляду пояснив, що зранку 12 листопада 2021 року він випив пів літри горілки, через те що було 9 днів після смерті його матері та сів за кермо автомобіля, свою вину визнав, не заперечуючи обставини, зазначені в протоколі.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою, а в адміністративних матеріалах відсутні дані, які б їх спростовували.

Посилання апелянта на необхідність визнання неналежним доказом протоколу про адміністративне правопорушення у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 під час складання даного протоколу не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КупАП та ст. 63 Конституції України, не є слушними, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №009156 ОСОБА_1 роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, і повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції, про що ОСОБА_1 поставив свій підпис.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості використання газоаналізатору «Dгаgеr А1соtest 6810» через відсутність даних відносно чинних сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку та калібрування не є спроможними, так як матеріалами провадження підтверджується той факт, що 12.11.2021 року о 16:12 годині ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою газоаналізатора Alcotest 6810 Drager test № 558, результат огляду склав 1,21 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився (а.с.1,2), підписав протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого будь-яких заперечень щодо результату огляду не мав, в матеріалах провадження також відсутні й відомості про те, що під час складання протоколу ОСОБА_1 пред`являв вимогу про надання сертифікату.

До того ж, затверджений тип засобів вимірювальної техніки Газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії Drager Saftety AG&aст; Co. KGaA, Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту, міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 і становить 1 рік.

Згідно із ч. 2 ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» сертифікат затвердження типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено, а відповідно до ст. 17 цього Закону законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Відповідно до матеріалів провадження у чеку із результатом тестування на алкоголь є посилання на останнє калібрування 11 жовтня 2021 року (а.с.1). Отже, на час проходження огляду на стан сп`яніння 12 листопада 2021 року 1 рік не пройшов, тож вказаний газоаналізатор, яким проводився огляд ОСОБА_1 відповідає вимогам чинного законодавства.

Не заслуговують на увагу й посилання захисника на те, що судом не було викликано та допитано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були присутні під час огляду на стан сп`яніння у якості свідків, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не мав можливості здійснити їх безпосередній допит, що, на думку захисника, свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки в матеріалах справи не знайшло свого підтвердження те, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 заявлялось таке клопотання, яке залишилось не вирішеним судом.

Накладаючи адміністративне стягнення, місцевий суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_1 , інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку. Тож, посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 працює водієм, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами фактично позбавляє його можливості працювати за місцем роботи, отримувати дохід та утримувати цивільну дружину не дає підстав для зміни стягнення, оскільки воно накладено в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та є безальтернативним, а тому апеляційний суд не приймає до уваги доводи захисника щодо неврахування працевлаштування її підзахисного, які не мають ключового значення у даній справі і не є вирішальними для прийняття законного, обґрунтованого та мотивованого судового рішення.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, що цілком узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Забари А.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року в справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко