Справа № 346/5005/21
Провадження № 3/346/70/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Калинюк О.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, за ч. 1ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП),-

В С Т А Н О В И В:

08.10.2021 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, в якому вказано, що того дня о 19 год. 15 хв. в смт.Отинія, по вул.Свободи, Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_1 », перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (0, 32 проміле).

13.12.2021 року захисник, адвокат Ломничук Ю.Ю. подав суду клопотання про закриття провадження в справі з наступних підстав.

На початку спілкування з водієм працівники поліції порушили вимоги Закону України «Про Національну поліцію», оскільки не представились, не назвали посаду, спеціальне звання, тощо.

Як вбачається зі змісту першого відеозапису водій на вимогу працівників поліції шукав своє посвідчення водія.

На другому відеозаписі працівники поліції повідомили водія, що у них є підозра перебування його в стані алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер». Помітно, як працівники психологічно тиснули на водія, адже коли він хотів дещо запитати, у відповідь почув такі вислови: «дай я договорю!», «на бери, дуй!» тощо.

Після того працівники поліції передали водію запаковану трубку від приладу «Драгер», Водій її розкрив і хотів вставити в спеціальний прилад своїми руками. Проте, працівник поліції вихопив розкриту трубку та власноруч вставив її в спеціальний пристрій «Драгер», однак, згідно з вимогами чинного законодавства, особа повинна власноруч розкрити та вставити одноразову трубку в пристрій, за допомогою якого проводиться огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Результату огляду на стан алкогольного сп`яніння становив 0.32 проміле. На цьому відеозапис без попередження переривається.

Отже, після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці працівники поліції припинили здійснювати відеозапис та повідомили ОСОБА_1 , що на нього буде складений протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Захисник звертає увагу суду на відеозапис, що наявний в матеріалах справи. На ньому немає ні дати, ні часу його здійснення, незрозуміло, за допомогою якого пристрою вівся такий відеозапис. У зв`язку з недбалістю працівників поліції неможливо встановити, чи вівся відеозапис за допомогою спеціально визначеного в нормативно-правових актах пристрою чи за допомогою пристрою невідомого походження.

У відповідності до ч.1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такий превентивний захід, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У ст. 40 вищезазначеного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань.

Згідно з п. 5 Розділу ll Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 р. № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 р. № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом lll вищезгаданої інструкції встановлюється, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Таким чином, якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, які здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Зазначена правова позиція кореспондує із позицією викладеною в Постанову Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 липня 2019 р., справа № 216/5226/16-а.

Оскільки відеозапис здійснено з неодноразовим порушенням чинних нормативно-правових актів, враховуючи те, що після перегляду відеозапису неможливо встановити повне дотримання процедури оформлення адміністративних матеріалів за ч.1 ст. 130 КУпАП, вважаю, що він не може бути сприйнятий як належний та допустимий доказ по даній справі.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 338/1/17 від 26 квітня 2018 р., рішення суб`єкта владних повноважень (у вигляді постанови чи протоколу) щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення не визнається беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

В направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відсутні відомості про те, чи відмовився водій від такого огляду.

Водій після побаченого результату огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, висловив свою незгоду з таким результатам та вимагав, щоб його доставили до найближчого закладу охорони здоров`я, щоб здійснити там огляд на стан алкогольного сп`яніння. Водій щиро вірив, що його прохання зафіксоване на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції, проте, як виявилося, відеозйомка була припинена. Це пояснює те, що працівники поліції відмовили водію у його законному проханні і, продовжуючи психологічно тиснути на останнього, сказали, щоб він підписував всі необхідні документи або його автомобіль конфіскують. Водій не може довести це відповідними доказами, проте, відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Тобто, працівники поліції повинні були здійснювати відеозапис від моменту виявлення правопорушення до моменту закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення; також вони повинні були зафіксувати на відео згоду Водія з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та його відмову від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я або його незгоду і тоді мали б запропонувати проїхати в заклад охорони здоров`я.

Працівники поліції не те що не запропонували водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а взагалі відмовили водію в такій законній вимозі, чим порушили ст. 266 КУпАП, порушення якої тягне за собою визнання недійсним огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Як визначено п. 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 , огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом. Відповідно до п. 6 цього Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Крім того, відповідно до п. 1.6. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Згідно з п. 1.7. цієї Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Водій не засвідчив свою згоду з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а зміст відеозаписів теж не містить відомостей про те, що поліцейські з`ясовували, чи погодився він з результатами тесту, та останній надав ствердну відповідь. Таким чином, за відсутності беззаперечних доказів того, що Водій був згідний з результатами такого огляду, то в даному випадку не дотримано приписів Інструкції, Порядку та ст. 266 КУпАП, у зв`язку з чим він не може вважатися таким, що пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку. Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Відповідно до Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62) (Постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 29.04.2021 р. по справі № 339/17/21).

Відповідно до ст. 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Проте, жодних прав чи обов`язків Водію роз`яснено не було. Звертаю увагу на те, що Водію не було роз`яснено про фундаментальне право на отримання професійної правничої допомоги та не було вручено примірник протоколу про адміністративне правопорушення, що суттєво звужує обсяг його прав та можливостей щодо висловлення незгоди з відповідним протоколом і порушує вимоги ст. 254 КУпАП.

Після того, як працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що ніхто його везти в заклад охорони здоров`я для проходження там огляду на стан алкогольного сп`яніння не буде і на нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП, водій виявив бажання скористатися правом на професійну правничу допомогу. Проте, поки він за допомогою смартфона шукав номер адвоката, працівники поліції вже склали протокол, нагадали водію, що якщо він його не підпише, то вилучать його транспортний засіб. Після цього водій попросив їх почекати хвилинку, дати ознайомитись з протоколом і надати можливість подзвонити адвокату, але його вимоги були проігноровані і він знову піддався психологічному тиску. Надалі водій підписав протокол і працівники поліції, сказавши, що ніякого адвоката чекати не збираються, сіли в службовий автомобіль та поїхали.

Згідно ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України, від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, право на правову допомогу це гарантована Конституцією України можливість фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги.

Конституційний Суд України зазначає, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 524/9827/16-а від 18 лютого 2020 р. зазначено, що якщо інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, чим порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, то порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування протоколу у справі про адміністративне правопорушення.

В направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відсутні відомості про те, чи відмовився водій від такого огляду.

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішенні від 21.07.2011 року у справі "Коробов проти України" Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Крім цього, Європейський суд з прав людини підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Постанова судді, згідно з вимогам ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно з постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 536/ 1703/17 від 26.06.2019 р. притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Вивчивши матеріали справи, долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, доходжу наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Виходячи з вимог ст. 280 цього Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на вищенаведені доводи захисника слід дійти висновку, що вина ОСОБА_1 не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки вказані доводи не спростовані наданими органом поліції матеріалами. В зв`язку з цим провадження в справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях вказаної особи складу зазначеного адмінправопорушення.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 221, 247, 283, 284, 288-290, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Суддя Калинюк О. П.