Справа № 156/315/22
Провадження № 3/156/183/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 року смт Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусов А.Є., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП):

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Іванів Іваничівського району Волинської області, українця, громадянина України, із базовою середньою освітою, обіймає посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - дозиметриста відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 6 прикордонного загону, місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в :
Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення, які надійшли з 6 прикордонного загону Західного управління Державної прикордонної служби України, на території військового містечка відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в межах Поромівської ОТГ, Володимир-Волинського району Волинської області, 02 квітня 2022 року близько 23 год 30 хв. начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підполковником ОСОБА_2 спільно з офіцерами відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в спальному приміщенні, в якому проживає головний сержант ОСОБА_5 було виявлено пусті пляшки з-під алкогольних напоїв; головному сержанту ОСОБА_6 було запропоновано пройти медичне освідування в Нововолинській ЦРЛ щодо можливого стану алкогольного сп`яніння; за результатами такого освідування згідно з консультаційним висновком спеціаліста отримані дані щодо вмісту алкоголю в крові ОСОБА_1 на рівні 0,83 проміле, що свідчить про алкогольне сп`яніння.

В діянні ОСОБА_1 службові особи ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вбачають порушення вимог ст. 11, 13, 49 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України (військовослужбовець перебував на території військового містечка в стані алкогольного сп`яніння в особливий період), таке діяння кваліфіковане за ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні правопорушення не визнав, додатково пояснив, що з 15.03.2022 року по 25.03.2022 року перебував на лікуванні (стаціонарно) з приводу сечокам`яної хвороби, вживав за рекомендацією лікаря препарати, котрі могли вказувати на наявність певного показника алкоголю в його крові, на час обходу території та приміщень військового містечка офіцерами ДПС України він зовсім не вживав алкогольних напоїв. ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норми ч.3 ст. 172-20 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність, зокрема, за появу військовослужбовців на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, "обвинувачення" відповідно до положень ст. 6 п.1 згаданої Конвенції може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливих наслідків для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в п.1 ст. 6 згаданої Конвенції вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін обвинувачення із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового слідства. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України хуліганство розглядається як делікт (ч.3 ст. 172-20 КУпАП), вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування до винної особи значної суми штрафу або ж навіть короткострокове позбавлення волі (арешт військовослужбовця на гауптвахті), суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами прикордонної служби щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 332712 від 03.04.2022, складеного відносно ОСОБА_1 та заперечення останнім своєї вини, службові особи прикордонної служби повинні довести факт перебування військовослужбовця ОСОБА_1 в особливий період на території військового об`єкта в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як докази вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч.3 ст. 172-20 КУпАП, службовими особами органу поліції були надані до суду:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 332712 від 03.04.2022;

- копія службового посвідчення Державної прикордонної служби України серії НОМЕР_2 , виданого 24.11.2020 на ім`я старшини ОСОБА_1 ;

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 03.04.2022, котрий зазначив, що не вживав алкогольних напоїв; у зв`язку із перенесеною ним 17.03.2022 року операцією на нирці він приймає ліки за рекомендацією лікаря; також приймає ліки від хронічного гастриту, що могло зумовити виявлення в його крові слідів алкоголю;

- письмові пояснення начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_7 (дата складання пояснень не зазначена повністю), котрий повідомив, що ОСОБА_8 має хронічние захворювання гастрит; 17.03.2022 року переніс операцію на нирках у зв`язку з чим приймає знеболювальні ліки, які можуть зумовити підвищення рівню алкоголю в крові;

- витяг з книги прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підтвердження перебування старшого сержанта ОСОБА_1 в особовому складі певного підрозділу ДПС України;

- консультаційний висновок спеціаліста КНП «Нововолинська центральна районна лікарня» ОСОБА_9 , котра 03.04.2022 проводила лабораторне дослідження за допомогою приладу «Алкотест 5510», виявила показник вмісту алкоголю 0,83 проміле у ОСОБА_1 ;

- службова характеристика на молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - дозиметриста відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 6 прикордонного загону ОСОБА_1 (дата складання цього документа не зазначена);

- копія супровідного листа від 04.04.2022 № 6/185-22-вих начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_7 про направлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення для розгляду до Володимир-Волинського міського суду Волинської області;

- копія постанови судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11.05.2022 про повернення матеріалів справи до ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для усунення недоліків та направлення до іншого суду за належною територіальною підсудністю справи;

- копія супровідного листа від 17.05.2022 № 6/275-22-вих начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_7 про направлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення для розгляду до Іваничівського районного суду Волинської області.

Будь-яких інших доказів у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 службовими особами органу поліції до суду не надано.

Водночас ОСОБА_1 надав до суду: виписку 136 із медичної картки пацієнта, складену 25.03.2022 лікарем ОСОБА_10 , з якої вбачається, що з 15.03.2022 року по 25.03.2022 року військовослужбовець ОСОБА_1 проходив лікування у Нововолинській ЦМЛ з приводу сечокам`яної хвороби (СКХ), каменю середньої третини лівого сечоводу, лівобічної ниркової коліки, лівобічного гідронефрозу ІІІ ст.; виписку 422 із медичної картки пацієнта, складену 25.03.2022 лікарем ОСОБА_11 , де зафіксовано повний діагноз, перебіг у військовослужбовця сечокам`яної хвороби, лікування та рекомендації; виписку 71 із медичної картки пацієнта, складену 04.04.2022 лікарем ОСОБА_12 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 страждає хронічним гастритом у стадії загострення та приймає лікарські засоби: «Омез», «Панкреатин», «Домрид»; самостійно при болях приймає шлункові краплі, «Спазмалгон»; листок призначень для вживання ОСОБА_1 лікарських засобів «Омез», «Панкреатин», « ОСОБА_13 ».

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний достатнім доказом вини особи у цій справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у судді.

Пояснення начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_7 за своєю сутністю не суперечать письмовим поясненням ОСОБА_1 відібраним співробітниками прикордонної служби під час складання протоколу від 03.04.2022, і поясненням, наданим ОСОБА_1 у судовому засіданні, факту вживання спиртних напоїв ОСОБА_1 на території військового містечка або перебування військовослужбовця саме в стані алкогольного сп`яніння ці пояснення беззаперечно не доводять.

Консультаційний висновок спеціаліста ОСОБА_9 від 03.04.2022 містить результати лабораторного дослідження за допомогою приладу «Алкотест 5510» та фіксує показник 0,83 проміле алкоголю у ОСОБА_1 ; натомість спеціаліст у своєму висновку не зазначила, якому ступеню алкогольного сп`яніння відповідає такий показник, чи може бути такий показник зафіксований в результаті вживання ОСОБА_1 медичних препаратів, що були призначені йому лікарем.

Убачається, що для з`ясування питання про те, якому ступеню алкогольного сп`яніння відповідає показник, зафіксований у ОСОБА_1 , чи може бути такий показник виявлений внаслідок вживання ОСОБА_1 певних медичних препаратів, потрібні спеціальні знання, такі питання можуть бути вирішені шляхом призначення судово-медичної або судово-хімічної експертизи.

При цьому, хоча норми ст. 273 КУпАП і дозволяють призначити експерта для участі у провадженні про адміністративне правопорушення, службовими особами прикордонної служби не було призначено експертизи під час з`ясування фактичних обставин події, яка ставиться в вину ОСОБА_1 .

Учасниками судового провадження до закінчення судового розгляду також не було заявлено клопотань про допит в судовому засіданні спеціаліста ОСОБА_9 , про призначення у справі експертизи.

Твердження ОСОБА_1 щодо можливості фіксування у нього певного показника алкоголю внаслідок вживання ним лікарських препаратів стороною обвинувачення під час судового розгляду справи спростовані не були. Також не доведено, що ОСОБА_1 уживав спиртні напої 03.04.2022 на території військового містечка.

Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, за відсутності клопотань учасників справи суддя не здійснював виклику для допиту в судовому засіданні можливих свідків події, спеціаліста ОСОБА_9 чи призначення експертизи з власної ініціативи.

Інші додані співробітниками прикордонної служби до протоколу письмові матеріали підтверджують не вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч.3 ст. 172-20 КУпАП, а лише належність ОСОБА_1 до особового складу прикордонної служби, перебування саме цього військовослужбовця на територій військового містечка, фіксування певної події в облікових документах.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що службовими особами прикордонної служби не доведено наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7, 9, 247, 280, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня складання постанови.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя А. Є. Бєлоусов