Справа № 453/110/22 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 33/811/442/22 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Ільницької С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката Ільницької Світлани Василівни в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,на постанову судді Сколівського районного суду Львівської області від 18 березня 2022 рокупро притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 гривень 20 копійок.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 5 вересня 2021 року, близько 12 год. 42 хв., перебуваючи в с. Нижнє Синьовидне Стрийського району Львівської області на законну вимогу працівника поліції сержанта поліції Вознічка Р. не надав документи на транспортний засіб та документи для засвідчення особи, чим спричинив непокору законній вимозі працівника поліції.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвокат Ільницька С.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Сколівського районного суду Львівської області від 18 березня 2022 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат Ільницька С.В. покликається на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся надати документи, а лише просив надати докази, що підтверджують правомірність зупинки транспортного засобу.

Зазначає, що працівниками поліції щодо ОСОБА_1 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП (за непред`явлення посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування), яка була скасована Болехівським міським судом Івано-Франківської області. Вважає складення щодо ОСОБА_1 протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за непред`явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування порушенням принципу «Non bis in idem».

Як стверджує апелянт, у працівника патрульної поліції не було жодної підстави вимагати у водія ОСОБА_1 документів для перевірки. Невиконання вимоги поліцейського пред`явити документи, передбачені п. 2.1а, 2.1б ПДР, не може бути кваліфіковано як злісна непокора працівнику поліції, оскільки відсутність вказаних документів становить окремий склад адміністративного правопорушення.

Вказує на те, що у діях ОСОБА_1 відсутні такі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, як об`єкт та об`єктивна сторона.

У судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення такого, не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

Його захисник Ільницька С.В. в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з мотивів, викладених у ній. Проти розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 не заперечила.

Заслухавши доповідача, позицію адвоката Ільницької С.В., вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до такого висновку.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягає з`ясуванню, зокрема чи було вчинено адміністративне правопорушення та винність особи в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суддя суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, безпосередньо дослідив протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №910278 від 13 січня 2022 року, постанову про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2021 року, протоколи допиту свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відеозапис з місця події та пояснення ОСОБА_1 .

Таким чином, суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, забезпечив своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин інкримінованого правопорушення в точній відповідності з законом, в повному обсязі перевірив докази наявні в матеріалах справи.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №910278 від 13 січня 2022 року (а.с. 3) вбачається, що ОСОБА_1 5 вересня 2021 року, близько 12 год. 42 хв., перебуваючи в с. Нижнє Синьовидне Стрийського району Львівської області на законну вимогу працівника поліції сержанта поліції Вознічка Р. не надав документи на транспортний засіб та документи для засвідчення особи, чим спричинив непокору законній вимозі працівника поліції.

З дослідженого апеляційним судом відеозапису слідує, що поліцейський у Львівській області ДПП Вознічка Р.Ю. після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 представився та назвав причину зупинки, а саме порушення водієм швидкісного режиму руху в населеному пункті, тим самим розпочав, відповідно до положень ст. 279 КУпАП, розгляд адміністративної справи. Після чого запропонував водієві ОСОБА_1 надати документи для встановлення його особи, що ОСОБА_1 фактично відмовився зробити та затребував докази того, що він здійснив порушення, а саме перевищення швидкості руху. В свою чергу ОСОБА_5 роз`яснив, що встановлення його особи є необхідним та повторно попросив надати йому документи, на що ОСОБА_1 почав вимагати в останнього докази здійснення повірки технічного засобу «TruCAM», інструкцію, що передбачає використання такого засобу, неодноразово зазначивши, що інспектор не роз`яснив йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП. На зазначене поліцейський відповів, що роз`яснення прав здійснюється після встановлення особи водія, однак ОСОБА_1 і надалі продовжував вимагати роз`яснення йому ст. 268 КУпАП та надання доказів перевищення ним швидкості. В подальшому працівник поліції неодноразово попередив ОСОБА_1 про те, що до нього у порядку ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію» будуть застосовані заходи примусу, однак останній вимог інспектора так і не виконав, фактично відмовившись надати документи, що посвідчують його особу, та документи на автомобіль, а також відмовився добровільно вийти з автомобіля.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Тобто вимога поліцейського надати документи для встановлення особи водія була законною та у ОСОБА_1 не було підстав для відмови у її виконанні.

Таким чином, ОСОБА_1 після зупинки та роз`яснення йому причин такої зупинки, відмовився надати документи, що посвідчують його особу, та документи на керований ним транспортний засіб, тобто здійснив злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

Диспозицією статті 185 КУпАП, передбачена відповідальність, зокрема, за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку України» громадська безпека і порядок це захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз.

Статтею 2 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Таким чином, визначаючи поняття громадського (публічного) порядку та безпеки і покладаючи на поліцію обов`язок забезпечувати такі, законодавець не виділяє сфер, у яких неможливе посягання на відносини щодо встановленого порядку управління. Ключовим у таких ситуаціях є перебування поліцейського при виконанні службових обов`язків. Відтак, відмовляючись виконати законні вимоги чи розпорядження поліцейського, висловлені щодо вчинення адміністративного правопорушення у будь-якій іншій сфері, зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особа вчиняє посягання на встановлений порядок управління, що становить собою об`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України.

Наведене спростовує доводи апелянта про те, що злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського неможлива при забезпеченні безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, виражається у злісній непокорі, тобто відмові виконати законне розпорядження або вимогу поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Як зазначив у своєму рішенні №10-рп/2011 у справі №1-28/2011 Конституційний Суд України, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

У даному випадку ОСОБА_1 інкриміноване адміністративне правопорушення, що полягало у відмові надати працівнику поліції документи, що посвідчують його особу, та документи на керований ним автомобіль. При цьому останній відмовився виконати законну вимогу працівника поліції, яка була йому повторена наполегливо та неодноразово, з роз`ясненням, що у випадку її невиконання, до нього будуть застосовані заходи примусу.

Таким чином апеляційним судом встановлено, що наявними в матеріалах справи доказами доведено наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, через що покликання в апеляційній скарзі на ці обставини є неспроможними.

При цьому доводи сторони захисту про те, що складення стосовно ОСОБА_1 постанови за ст. 126 КУпАП (за непред`явлення посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування) та протоколу за ст. 185 КУпАП (а непред`явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування) порушенням принципу «Non bis in idem», є безпідставними.

Так, з рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 9 листопада 2021 року (а.с. 30-33) слідує, що постанову по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4731095 від 5 вересня 2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за ч. 1 ст. 126 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито. У даному рішенні вказано, що ОСОБА_1 ставилось у вину, що він 5 вересня 2021 року о 12:42 год. в с. Нижнє Синьовидне, Чоп 641 км, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter» НОМЕР_1 , перевищив швидкість в населеному пункті, рухався 74 км, зафіксовано Trucam тс008368 та не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ для перевірки, чим порушив вимоги п. 2.4а Правил дорожнього руху.

У вказаному рішенні суд, зокрема, зазначив, що поліцейський неправильно інкримінував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, вважаючи, що останній порушив вимоги п. 2.4а ПДР, оскільки відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості є порушенням п. 12.4 ПДР та підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З огляду на те, що предметом оскарження є постанова судді Сколівського районного суду Львівської області від 18 березня 2022 року, апеляційний суд не надає оцінки рішенню Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 9 листопада 2021 року.

Поряд з тим, з метою виключення порушення при кваліфікації дій ОСОБА_1 принципу «Non bis in idem», апеляційний суд здійснює порівняння об`єктивної сторони адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 та ст. 185 КУпАП.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП встановлено відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством. Водночас, як уже зазначалося, диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Вказані правопорушення посягають на різні об`єкти (суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку та громадської безпеки відповідно), характеризуються різною об`єктивною стороною, тобто різним зовнішнім проявом суспільно-небезпечного посягання на об`єкт, що перебуває під охороною (керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки посвідчення водія (ч. 1 ст. 126 КУпАП) та злісною непокорою, тобто відмовою виконати законне розпорядження або вимогу працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків (ст. 185 КУпАП).

Водночас, розкриття змісту інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, шляхом покликання на те, яким саме способом ним була вчинена злісна непокора, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо суті скоєного адміністративного правопорушення.

За наведеного, апеляційним судом при кваліфікації дій ОСОБА_1 порушення принципу «Non bis in idem» не встановлено.

Враховуючи викладене, суддя суду першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення та дійшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким суддею надана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не відмовляв інспектору поліції в наданні документів, спростовується дослідженим апеляційним судом відеозаписом, на якому ОСОБА_1 на законну вимогу працівника поліції відмовляє у наданні документів, що посвідчують його особу та документів на керований ним автомобіль.

Твердження про те, що ОСОБА_1 вимагав лише дотримання своїх прав та просив надати докази, які підтверджують правомірність зупинки, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 3, п. 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 7 листопада 2015 року № 1395 поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 222 КУпАП. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Тобто чинним законодавством встановлено порядок, в тому числі і роз`яснення прав особі, і дослідження доказів під час розгляду справи поліцейськими. При цьому ст. 279 КУпАП і п. 9 розділу ІІІ вказаної вище Інструкції передбачено, що посадова особа роз`яснює права та надає докази після того, як буде встановлена особа правопорушника.

Стосовно аргументів про безпідставність зупинки ОСОБА_1 , то такі є неспроможними, адже на наявному у матеріалах справи відеозаписі зафіксовано, що поліцейський після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 повідомляє його, що причиною зупинки було перевищення швидкості останнім. Наведене також зафіксоване в постанові по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4731095 від 5 вересня 2021 року. При цьому подальше скасування вказаної постанови судом не спростовує підставності зупинки автомобіля ОСОБА_1 , оскільки, хоч чинним законодавством наділено адміністративні суди функцією контролю щодо перегляду рішень суб`єктів владних повноважень, за результатами якого рішення відповідного суб`єкта може бути скасоване, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відтак подальше скасування постанови поліцейського не може мати наслідком визнання безпідставною зупинки транспортного засобу у момент виявлення інспектором поліції, на його переконання, адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя суду першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Призначене ОСОБА_1 адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах альтернативної санкції ст. 185 КУпАП відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення та є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Сколівського районного суду Львівської області від 18 березня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Ільницької Світлани Василівни в його інтересах без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Урдюк Т.М.