Справа № 372/654/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 квітня 2022 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Кравченко М.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Обухівського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гусачівка Обухівського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого приватне підприємство «Фріхост» - технік, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

по ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Обухівського районного суду з Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області надійшов адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААБ № 076226 від 01 лютого 2022 року, зазначено, що 29 (січня) в протоколі з виправленням зазначено як лютого 2022 року, близько 18 год. 30 хв. на автодорозі Н-01 на 55 км поворот на с. Матяшівка Обухівського району Київської області, гр. ОСОБА_2 будучи пішоходом у темну пору доби, рухаючись проїзною частиною не виділив себе та не мав на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, переходив проїзну частину поза перехрестям по лініях тротуару та не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, що з причинило наїзд автомобілем марки «SKODA FABIA» державний номерний знак НОМЕР_2 , в наслідок чого автомобілю було завдано матеріальні збитки, при цьому ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.п. 4.4, 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 076226 від 01 лютого 2022 року своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 обставин пригоди він не пам`ятає. В своїх письмових поясненнях, які додано до протоколу про адміністративне правопорушення пояснив, що після того, як він відчув удар він нічого не пам`ятає через погіршення пам`яті та стану здоров`я внаслідок ДТП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представник Воропай Р.В. не з`явились, представник подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме фотокарток з місця події, та клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутність в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення. Вини не визнав.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи, вивчивши докази, які містяться в адміністративному матеріалі, приходить до наступних висновків.

До протоколу було додано схему ДТП, рапорт та пояснення трьох осіб, однак сукупність цих доказів не свідчить з достатнім ступенем переконливості на винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ст. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, кожній особі, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до положення ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини та ст. 62 Конституції України та ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою, тощо, є неналежними доказами.

Відповідно до ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності,а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважаю, що вказаний протокол протокол складений з порушенням вимог ст.ст. 124, 245, 256, 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не визнає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та не визнає обставини викладені в протоколі.

При складані адміністративного протоколу працівниками поліції не були враховані усі обставини події, а саме не взято до уваги механізм зіткнення транспортних засобів, слідову інформацію на дорозі та пояснення учасників події.

Так, при складані протоколу працівниками поліції зазначено, що подія відбулась 29.02.2222 року, хоча формально подія відбулась 29.01.2022 року, окрім цього не зрозуміло яким чином було визначено, як саме перетинав проїзну частину пішохід ОСОБА_1 , так як це не відображено ні в поясненнях учасників ні в інших адміністративних матеріалах, також зазначено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, але це нічим не підтверджено.

Крім того, у графі підпис поліцейського, який склав протокол є підпис особи, яка притягується до адміністративного правопорушення, а у графі особи яка притягується до адміністративної відповідальності підпис який не ідентифікований, так як не має прізвища особи яка його поставила.

Схема місця дорожньо-транспортної пригоди, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення також складена з порушеннями її складання, так як не усі розміри на ній відображені, не має загальної ширини проїзної частини, автомобіль не зафіксований до сталої відстані, що не дає в подальшому визначити на якому саме відрізку дороги відбулась подія.

Окрім цього особа, яка склала схему не зазначила своє прізвище, таким чином не відомо хто його підписав. В поясненнях водія ОСОБА_3 та її пасажира ОСОБА_4 зазначено, що вони побачили на проїзній частині пішохода, і продовжували рух, тобто коли виникла не безпека для руху водій не вживав заходів для зменшення швидкості та запобігання наїзду, як це передбачено п.12.3 ПДР України, а навпаки свідомо продовжувала рух. Окрім цього не визначено, чи взагалі міг водій уникнути наїзду на пішохода. Також визначеного місця яке б дозволяло б здійснювати пішоходам перехід визначено не було, тому доводи працівників поліції, щодо того, що пішохід переходив проїзну частину у невизначеному місці нічим не підтверджується, а є їхнім припущеннями. Також не відомо звідки працівники поліції визначили який саме одяг був на ОСОБА_1 , і чи мають вони світловідбиваючі елементи, так як огляд одягу не було проведено, на час оформлення події, так як останній перебував вже у медичному закладі.

Згідно вимог п. 1.4. ПДР, «кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила».

Окрім цього у матеріалах справи також відсутні докази порушення пішоходом ОСОБА_1 зазначених у протоколі порушень пункту правил дорожнього руху, жодних відеозаписів чи показань свідків суду не подано.

Оцінивши місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди за схемою, фотознімками, поясненнями учасників події, слід врахувати, що наїзд на пішохода відбувся на місці перетину доріг, історично існуючому перехресті, де є пішохідний перехід, яке тимчасово не було обладнано розміткою та іншими необхідними елементами по причині проведення ремонтних робіт, про які водіїв проінформовано відповідним знаком. За таких обставин, пішохід вправі був розраховувати на те, що водій автомобіля буде дотримуватись Правил дорожнього руху та обере безпечну швидкість для своєчасного і належного реагування на зміну дорожньої обстановки. Тому доводи сторони захисту не є безпідставними. Сторона захисту на підтвердження своїх доводів надала письмові докази. Поряд із тим, на підтвердження винуватості достатніх доказів суду не подано, водій та пасажир автомобіля до суду не з`явились, а доводи сторони захисту про їх зацікавленість у наслідках розгляду справи не спростовані. Розгляд справи неодноразово відкладався для забезпечення повноти, всебічності та об`єктивності, можливості представлення нових доказів вичерпані, тому справу слід вирішити на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

Підсумовуючи вище викладене, зважаючи на встановлені порушення при складані адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 , вважаю, що переконливих, допустимих та належних доказів його вини в матеріалах справи не має.

Відсутність самої події адміністративного правопорушення - це діяльність особи, яка не є такою, що могла б розцінюватись як правопорушення.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 25-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Суд дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та докази наявні у матеріалах справи, приходить до висновку, що в матеріалах наданих працівниками поліції Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, не надано доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення , матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суддя дійшов висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Згідно п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст.284 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 280, 283, 284, 307, 308, п. 1 ст. 247, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення , суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд.

Суддя Кравченко М.В.