Справа № 301/1854/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
17.05.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) гривні 40 копійок, в користь держави.
Згідно постанови, 31.08.2020 року приблизно о 16.00 год. ОСОБА_1 перебував на вулиці Комарова в м. Іршава без документів, чим порушив вимоги передбачені п. п. 2, 10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що суд не взяв до уваги його пояснення про те, що правопорушення сталося в терапевтичному відділенні Іршавської районної лікарні, яка знаходиться по вулиці Комарова в місті Іршава, куди терміново у цей день була госпіталізована його десятирічна донька, а медичні працівники відмовлялись впустити ОСОБА_1 до палати, в якій лежала донька через відсутність захисної маски та документа, що посвідчує особу та викликали працівників поліції. При спілкуванні з працівниками поліції він одягнув маску та їх повідомив, що дізнавшись про те, що його доньку забрала швидка допомога і відвезла до районної лікарні терміново без жодних документів, у робочому одязі приїхав до лікарні. Просить постанову скасувати, звільнивши його від адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП у зв`язку із малозначністю та обмежитись усним зауваженням із закриттям провадження по справі.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, відомостей про поважність причин неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від апелянта не надходило. Окрім цього, апеляційний суд бере до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався, тому, беручи до уваги приписи ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не перешкоджає розгляду справи.
Доводи апелянта про необґрунтованість та незаконність постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє, беручи до уваги таке.
Апеляційний суд, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП, адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №152699 підтверджується, що 31.08.2020, приблизно о 16 год 00 хв, ОСОБА_1 перебував на вулиці Комарова у м. Іршава без документів, чим порушив вимоги п.п. 2 п. 10 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020. З протоколу також убачається, що він складений у присутності свідків, - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який своїми підписами підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений, копію його отримав, відомості щодо його особи правильні.
Поясненнями свідків події громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджуються обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Так, у своїх пояснення, які є ідентичними за змістом, вказані громадяни зазначили, що 31.08.2020 приблизно о 16 год 00 хв, працівниками поліції було зупинено громадянина ОСОБА_1 , який на вимогу поліцейських відмовився пред`являти документи, які посвідчують його особу, оскільки їх при собі не мав (а. с. 2, 3).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення - порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Гільперт Р. Й. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП та при відібранні пояснень у свідків події; що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації вищевказаних документів, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні докази, які свідчать про те, що у свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були підстави для фальсифікації пояснень, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності пояснень цих свідків відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ст. 44-3КУпАП.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги і такі нормативно-правові акти.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративне правопорушення полягає у порушенні правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Таким чином, диспозиція ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є бланкетною нормою і відсилає до правил та обмежень, що визначаються іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та скасовується Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його скасування негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 роки № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 19 грудня 2020 року, на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20 травня 2020 року № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Відповідно до підпункту 2 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 на території України на період дії карантину забороняється перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи.
Посилаючись на зміст протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вважає, що викладені обставини суперечать фактичним обставинам події, яка мала місце 31.08.2020 за участі ОСОБА_1 , адже місцем вчинення адміністративного правопорушення було терапевтичне відділення лікарні. Ці доводи апеляційний суд визнає такими, що не знайшли свого підтвердження, позаяк апелянтом на їх підтвердження не надано жодного доказу, для того щоб місцевий суд та суд апеляційної інстанції їх визнав слушними. Окрім цього, такі твердження не впливають на висновки місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП з огляду на таке.
Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент оформлення протоколу ОСОБА_1 своїми підписами засвідчив, що зміст документу є правильним, жодних зауважень щодо відомостей, які зазначені у протоколі, він немає. Крім того, у письмових поясненнях свідки події громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підтвердили обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Апеляційний суд бере до уваги і те, що під час розгляду апеляційної скарги не встановлено жодних фактів примусу чи незаконних методів з боку працівників поліції щодо ОСОБА_1 та свідків події, які би призвели до підписання протоколу та надання працівникам поліції письмових пояснень, якими безумовно підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
В апеляційній сказі ОСОБА_1 оспорює висновки суду і в частині накладення на нього адміністративного стягнення. Давши оцінку доказам, які містяться у матеріалах справи та дослідивши зміст оскаржуваної постанови, апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Адже, згідно з вимогами ст. ст. 23, 33 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до приписів ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Диспозицією ст. 44-3 КУпАП, в редакції, чинній на момент вчинення вказаного у протоколі адміністративного правопорушення, передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
За вчинення правопорушення за ст. 44-3 КУпАП передбачено основне покарання у виді штрафу у різних розмірах, залежно від суб`єктів правопорушення. Так, для громадян визначено адміністративне стягнення за порушення ст. 44-3 КУпАП у виді штрафу у розмірі від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; для посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Санкція вищевказаної норми містить вичерпний перелік адміністративних стягнень і не передбачає жодних альтернативних їх видів.
Окрім цього, апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження апелянта про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з малозначністю. Підстав для визнання вказаного адміністративного правопорушення малозначним, апеляційний суд не вбачає. Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому висновок місцевого суду про визнання його винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП є законним та обґрунтованим.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН