ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2021 о 09.22 год. по вул. Замостянській, 37 в м. Вінниці ОСОБА_1 здійснював провадження господарської діяльності перевезення пасажирів на автомобілі марки Kia, д.н. НОМЕР_1 без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та отримання відповідної ліцензії.

ОСОБА_1 винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що він пасажирів не перевозив, фішку таксі поставив на автомобіль, оскільки мав намір здійснювати перевезення пасажирів «грачувати».

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 164 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КупАП) провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Суд враховує, що чинний КпАП не містить легального визначення поняття «господарська діяльність», а тому дана норма є бланкетною. Разом з тим, частиною першою статті 3 Господарського кодексу України (далі ГК) регламентовано, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з визначенням, наданим у частині першій статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344-III) пасажирські перевезення перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами. Також у зазначеній нормі визначено, що перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення - перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін. Крім того, зі змісту наведеної правової норми випливає, що послуга з перевезення пасажирів чи вантажів перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату. Згідно з визначенням, наведеним у згаданій правовій нормі, таксі легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закон № 2344-III ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на, зокрема, надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами.

Перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, встановлений статтею 39 Закону № 2344-III.

Зокрема, згідно з частиною шостою статті 39 Закону № 2344-III документами для документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі:

для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

Як суд зазначив вище, ОСОБА_1 винуватість у вчиненні правопорушення не визнав, однак суду повідомив, що його автомобіль був обладнаний розпізнавальним ліхтарем, установленим на даху його автомобіля, щоб мати змогу надати послуги з перевезення пасажирів. Зазначені пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з наданими суду матеріалами.

Отже, суд вважає, що в судовому засіданні був підтверджений факт провадження ОСОБА_1 господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, а тому його дії охоплюються складом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КпАП.

Вирішуючи питання щодо виду і розміру адміністративного стягнення, яке слід застосувати до ОСОБА_1 з метою попередження вчинення ним аналогічних правопорушень, суд враховує, що відомості, які б свідчили, що останній раніше притягувався до адміністративної відповідальності, суду не надані. Суд також враховує, що хоч ОСОБА_1 не визнавав винуватість у вчиненні правопорушення, однак суду повідомив, що він був не обізнаний про правове регулювання надання послуг таксі. Така необізнаність в силу приписів частини другої статті 68 Конституції України, якою визначено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, не може бути підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності. Натомість суд вважає, що поведінка ОСОБА_1 в судовому засіданні свідчить про його щире каяття. Саме тому суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу без конфіскації знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 164, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: