Апеляційне провадження № 33/824/661/2022
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2021 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ,

за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколів про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 1, 2 та 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції», не вживши заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів, не повідомивши орган управління - Борщагівську сільську раду Бучанського району Київської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів, та вчинивши дії в умовах реального конфлікту інтересів, підписував накази з приводу преміювання працівників КП «Софія», серед яких він був особисто, чим вчинив адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. та стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що на нього як на керівника (працівника) КП «Софія», також поширювались положення колективного договору, а отже, на нього поширювались і всі законодавчо закріплені гарантії оплати праці, включаючи основну, додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні, компенсаційні виплати, а отже ОСОБА_1 мав право на отримання премії, заохочень та інших виплат, як всі інші співробітники КП «Софія».

Вказує, що НАЗК як орган, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, на час виникнення спірних правовідносин, не визначило чіткого обов`язку та зрозумілого порядку повідомлення керівництвом державних/комунальних підприємств про існування конфлікту інтересів під час підписання наказів про виплату заробітних плат у будь-яких її формах. Також не було надано жодних роз`яснень з цього приводу, що спричинило дану спірну ситуацію, яка є предметом судового розгляду.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд зазначає наступне:

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень. Вказаний Закон є загальнодоступним у мережі Інтернет, а тому кожна особа має доступ до зазначеного закону і має можливість ознайомитися з його положеннями. При цьому суд не вбачає неоднозначності положень закону зі спірного питання.

Щодо твердження апелянта стосовно відсутності роз`яснень НАЗК порядку повідомлення керівництвом державних/комунальних підприємств про існування конфлікту інтересів під час підписання наказів про виплату заробітних плат у будь-яких її формах, апеляційний суд не погоджується з таким твердженням, оскільки НАЗК має власний офіційний портал, на якому викладено всі роз`яснення, які в свою чергу також є загальнодоступними. Таким чином, з огляду на вищевказане, твердження апелянта стосовно відсутності роз`яснень НАЗК не відповідають дійсності і не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Презумпція знання законодавства передбачає, що кожен вважається таким, що знає закони.

З огляду на вищевказане, доводи ОСОБА_1 , про відсутність у нього належної інформації про порядок здійснення повідомлення вищестоящого органу про наявний конфлікт інтересів та вчинення дій при такому конфлікті апеляційний суд вважає безпідставними. Принцип правової визначеності, як і принцип якості закону, на які апелянт посилався у своїй скарзі, з точки зору суду порушено не було.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно констатував наявність в діях ОСОБА_1 фактичного складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Незважаючи на викладене, при вирішенні справи, апеляційний суд зважає на наступні обставини.

Чинним законодавством, зокрема положеннями ст.22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Як було встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_1 виконував посадові обов`язки у спірний період та кожного місяця підписував відомості та накази як щодо виплати заробітної плати, так і щодо преміювання усіх, в тому числі і себе, працівників КП «Софія». При цьому таке преміювання не носило виключного, надзвичайного характеру, входило до звичайної системи оплати праці та відповідало положенням колективного договору. За наявними у справі матеріалами, станом на 01.11.2019 р. посадовий оклад ОСОБА_1 19978,00 грн. на місяць, а станом на 01.07.2020 р. - 22848,80 грн. відповідно. Сумарний розмір премій, отриманих ОСОБА_1 за 15 місяців, склав 35983,43 грн. При цьому в матеріалах справи міститься лист органу управління - Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 27.09.2021 р., відповідно до якого сільська рада не заперечує відповідність та належність преміювання директора КП «Софія» ОСОБА_1 за вказаний період.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що інкриміновані ОСОБА_1 дії містять формальний характер та не становлять великої суспільної значимості, яка є типовою для цього виду правопорушення.

Апеляційний суд вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 та 2 ст.172-7 КУпАП за малозначністю і оголосити йому усне зауваження.

Відповідно до ч.2 ст.284 КУпАП при оголошенні усного зауваження, суд виносить постанову про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та обмежитись усним зауваженням.

Провадження по справі закрити.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба