ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/967/21 Номер провадження 33/814/61/22Головуючий у 1-й інстанції Шолудько А. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., з участю: секретаря судового засідання Бродської Л.О., адвоката Сідько Світлани Іванівни, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Сідько Світлани Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Котелевського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч грн. 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Цією постановою, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 17.09.2021 року о 14:10 год. в с. Милорадове Полтавського району Полтавської області по вул. Центральна, керуючи автомобілем ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу. Надалі був зупинений шляхом переслідування службовим транспортним засобом із застосуванням світлових та звукових сигналів, чим порушив пункт 2.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306 та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , 17.09.2021 року о 14:10 год. в с. Милорадове Полтавського району Полтавської області по вул. Центральна, керував автомобілем ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів), відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (відмовився в присутності двох свідків), чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306 та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржилазахисник - адвокат Сідько Світлана Іванівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить скасувати постанову Котелевського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Апелянт вважає, що оскаржувана постанова суду винесена без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, з суттєвим порушенням норм КУпАП, а викладені в ній висновки є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що правових підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 були відсутні. Тому, оскільки транспортний засіб ОСОБА_1 був незаконно зупинений, отже подальше притягнення та процедура виявлення «нетверезого водія» є неправомірним. Вказує, що в матеріалах справи відсутній належний та допустимий доказ керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом в день складення адміністративного протоколу, тобто перебування в статусі водія. Посилається на те, що на відео, долученому до матеріалів справи, зафіксовано лише факт руху автомобіля, а не особу водія. Також зазначає, що працівниками поліції було порушено процедуру огляду водія на стан сп`яніння. Отже, належних та достовірних доказів, які б вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у справі відсутні.

Заслухавши доводи адвоката, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об?єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з?ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обов?язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Як вбачається з матеріалів справи, що вина ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративних правопорушень підтверджується належними та допустимими доказами у відповідності до ст.251 КУАП, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №243883 від 17.09.2021 року, в якому викладені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП;

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №243882 від 17.09.2021 року, в якому викладені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та про відсторонення його від керування транспортним засобом;

- відеозаписами, на яких чітко зафіксовано, що 17.09.2021 року о 14:09 год. автомобіль під керуванням саме водія ОСОБА_1 , здійснював рух вперед-назад при виїзді з другорядної дороги на дорогу з асфальтовим покриттям, і коли до вказаного автомобіля підійшов інспектор поліції - різко зірвався з місця та поїхав, й після негайно поданого спеціального звукового сигналу про вимогу про зупинку, не зупинився, хоча протягом тривалого часу переслідування працівниками поліції неодноразово мав змогу виконати зупинку з дотриманням вимог Правил дорожнього руху з моменту подання такої вимоги поліцейським й аж до з`їзду автомобіля після виконання повороту з дороги на прилегле до неї трав`яне насадження; а також зафіксована відмова ОСОБА_1 у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу - газоаналізатора «Драгер», а також у закладі охорони здоров`я для визначення стану сп`яніння.

- поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про відмову ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, як за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу - газоаналізатора «Драгер», так і в закладі охорони здоров`я, а також про відмову ОСОБА_1 від підписання протоколів про адміністративні правопорушення.

Доводи апелянта про те, що транспортний засіб ОСОБА_1 був незаконно зупинений працівниками поліції, є необгрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 2.4 ПДР України водій на вимогу поліцейського повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 122-2 КУпАП невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Обов?язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Подія адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та вина особи яка притягається до адміністративної відповідальності, повністю підтверджується зібраними в сукупності доказами.

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції не було надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, та на момент складення протоколу не перебував в статусі водія є також необґрунтованими.

Так, з відеозапису який міститься в матеріалах справи вбачається, що саме останній керував транспортним засобом, а поведінка, характер розмови та рухи ОСОБА_1 не викликають сумнівів у тому, що він мав явні ознаки перебування у стані алкогольного сп?яніння, а сам ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції про те, що віни керував автомобілем та перебуває в стані алкогольного.

З урахуванням наведеного зібрані у справі докази є належними і допустимими, та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП, а тому він підлягає адміністративній відповідальності за вчинене.

Від проходження огляду на стан сп?яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у присутності двох свідків, тому відсутні підстави вважати, що працівниками поліції порушено ст.266 КУпАП.

Оцінивши зазначені докази, суд прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП.

Із вказаним висновком місцевого суду погоджується і апеляційний суд.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп?яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням.

Отже, перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння підтверджено належними доказами.

Доводи апелянта про те, що на час подій описаних у протоколі про адміністративне правопорушення він не керував транспортним засобом та відповідно не мав статусу водія, є також необґрунтованими, оскільки на відеозаписі зафіксовано пояснення ОСОБА_1 , який зазначив, що він зупинився на виїзді на головну дорогу у зв`язку з тим, що поліцейський йому заважав.

Тобто, наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, знаходячись за кермом автомобіля, здійснив зупинку свого транспортного засобу, виконуючи функції водія.

Таким чином, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргузахисника адвоката Сідько Світлани Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

ПостановуКотелевського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин