Справа № 643/2814/22
Провадження № 3/643/1588/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2022 року Суддя Московського районного суду м. Харкова Майстренко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал, який надійшов з Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Харкова , громадянина України, старшого дільничного офіцера

поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції,

РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за

адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.172-7 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу № 07/22 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 29.11.2022 року, ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського районного управління поліції № 2 ГУ Національної поліції в Харківській області, будучи посадовою особою згідно п.п. «з» п.1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», (далі - Закон) суб`єктом, на якого поширюється дія Закону, діючи умисно, усупереч службовим повноваженням, маючи приватний інтерес, у порушення вимог п.2 ч.1 статі 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив безпосереднього керівника, а саме начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області, керівництво ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області, ГУ НП в Харківській області у встановленого законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів перед складанням та підписанням протоколу про адміністративне правопорушення від 17.09.2022 року № 154577 за ст. 173 КУпАП стосовно ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, не визнав, надав пояснення, аналогічні письмовим поясненням по справі, в яких зазначив, що знаходячись на маршруті патрулювання до нього звернулися раніше невідомі особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які поскаржилися на раніше незнайому йому громадянку ОСОБА_2 , яка лаялася на їх адресу нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою . Вказані дії відбувалися в громадському місці на вулиці за адресою : АДРЕСА_2 . На зауваження поліцейського ОСОБА_2 не реагувала, почала ображати поліцейського та лаятися також на його адресу. Свідками здійснення адміністративного правопорушення були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка є його бабусею. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_2 , ним, ОСОБА_1 , було складено протокол про адміністративне правопорушення, що передбачено діючим КУпАП, ЗУ «Про Національну поліцію», функціональними обов`язками старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського районного управління поліції № 2 ГУ Національної поліції в Харківській області.

Суд, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, виходячи з наступного.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що відповідно Наказу № 48о/с начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області Андрія Рубеля від 01.02.2021 року капітан поліції ОСОБА_1 був призначений на посаду, (на рівнозначну посаду у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації) старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області звільнивши з посади старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Московського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Згідно до функціональних обов`язків старшого дільничного офіцера поліції ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 , затверджених начальником ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 від 16.03.2021 року під час здійснення своєї службової діяльності старший дільничний офіцер поліції уживає заходів з організації забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях… (п.5); забезпечує попередження і реагування на адміністративні та кримінальні прояви, організацію адміністративно - правозастовної діяльності, дотримання обліково-реєстраційної дисципліни (п.20).

Згідно до розділу ІІ Положення про ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, затвердженого Наказом ГУНП в Харківській області від 05.02.2021 року № 230 основними завданнями ХРУП № 2 є забезпечення у межах повноважень, реалізації державної політики, надання поліцейських послуг у сфері публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, безпеки дорожнього руху (п.1).

Відповідно до статті 254 КУпАП- Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Абзац перший частини першої статті 255 КУпАП встановлює коло осіб, які мають право складати протоколи про адміністративне правопорушення, це уповноважені на те, посадові особи органів Національної поліції (частини третя і четверта статті 42-4) (частина перша статті 44, стаття 44-1, частина перша статті 44-3, статті 46-1, 46-2, 51, 51-2, 51-4, 88-1, 89, 92, частина перша статті 106-1, стаття 106-2, частини четверта, сьома - дев`ята статті 121, частина третя статті 121-3, частини п`ята і сьома статті 122, частина перша статті 122-2, статті 122-2, 122-4, 122-5, частини друга і третя статті 123, стаття 124, частини третя і п`ята статті 126, частина четверта статті 127, статті 127-1, 130, частина третя статті 133, стаття 135-1, стаття 136 (про порушення на автомобільному транспорті), стаття 139, частина четверта статті 140, статті 148, 151, 152, частина восьма статті 152-1, статті 154, 155, 155-2-156, частини перша - четверта статті 156-1, статті 156-2, 156-4, 159, 160, частини перша і третя статті 161-1, статті 162, 162-3, частина перша статті 163-17, статті 164-164-8, 164-10, 164-15-164-18, 165-1, 165-2, 166-14 - 166-18, 166-27, 172-4 - 172-9 (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище), 172-9-1, 172-9-2, 173 - 173-2, 173-4, 174, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, 178 - 181-1, 182 - 183-1, частини перша - третя, сьома статті 184, статті 184-1, 184-2, 184-3 (у частині незаконного використання найменування та ознак належності до Національної поліції України), 185-185-2, 185-4 - 185-9, 186, 186-1, 186-3, 186-5 - 187, 188-28, 188-47, 189 - 195-6, статті 204-1, 206-1, 212-6, 212-7, 212-8, 212-10, 212-12, 212-13, 212-14, 212-19, 212-20, 212-22-212-24);

Стаття 1 ЗУ «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) встановлює, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Стаття 2 Закону № 580-VIII визначає завдання поліції:

1. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Частина 2 статті 18 цього закону зобов`язує: Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Таким чином судом встановлено, і даний факт не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 є особою, яка має право складати протоколи про адміністративне правопорушення з метою припинення адміністративного правопорушення.

В той же час повноваження щодо перевірки законності складання протоколу про адміністративне правопорушення та направлення протоколу до суду для розгляду по суті, покладено на керівника поліції, в даному випадку на начальника ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, що підтверджується положеннями частини 1 ст. 22 ЗУ № 580-VIII де зазначено, що керівник поліції 1) очолює поліцію та здійснює керівництво її діяльністю, забезпечує виконання покладених на неї завдань.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що склавши протокол про адміністративне правопорушення відносно громадянки ОСОБА_2 , він передав його у відділ превенції, де збір матеріалів здійснювали інші працівники поліції, відносно яких він не був керівником і не міг мати на них будь-який вплив, після чого протокол і зібрані матеріали були передані в сектор адміністративної практики поліції для перевірки законності складання протоколу і направлення його до суду для розгляду по суті. Будь-якого оскарження складеного протоколу від ОСОБА_2 на ім`я начальника ХРУП № 2, не надходило.

Сам ОСОБА_1 , як поліцейський офіцер не мав дискреційних повноважень на направлення протоколу про адміністративне правопорушення до суду. Ці повноваження відносяться тільки до повноважень начальника ХРУП №2 ГУНП в Харківській області.

Згідно п.п.1.1.1 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29.09.2017р. № 839, «відсутність дискреційних повноважень виключає наявність реального конфлікту інтересів».

У судовому засіданні встановлено, і цей факт не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 , участі у перевірці законності складання протоколу про адміністративне правопорушення та направлення його до суду для розгляду по суті, не приймав. Крім того, ОСОБА_1 не міг заздалегідь знати результати перевірки начальником управління поліції ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області протоколу про адміністративне правопорушення і не висловлював свою позицію щодо направлення протоколу до суду для розгляду по суті.

За змістом абз.11 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з диспозицією ч.1, ч.2ст.172-7 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

З пункту 2 примітки до ст.172-7 КУпАП, вбачається, що під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до п/п «з» п.1 ч.1ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія зазначеного Закону, є в тому числі поліцейські.

Згідно ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Метою корупційного правопорушення є одержання неправомірної вигоди.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 06 жовтня 2010 року № 21-рп/2010 (п. 3.2.2.) прямо вказав на необхідність визнання і дії в Україні принципу верховенства права, і на необхідність врахування, насамперед, того, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а діяння, яке не відповідає змісту терміна «корупція», не може визнаватись корупційним правопорушенням.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобіганні корупції», особи, зазначені у п.1 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані, зокрема, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального конфлікту інтересів у випадку перебування особи на посаді в колегіальному органі, колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

У ч.1 ст.1ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

За змістом зазначеної статті суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага.

Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

За змістом ст.172-7 КУпАП, особистий інтерес це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Аналізуючи вищенаведені положення КУпАПу сукупності з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», суд приходить до переконання, що адміністративна відповідальність щодо порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, хоча ст.28 Закону України «Про запобігання корупції`і передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч.1 ст.172-7 КУпАП настає лише за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Отже, чинним законодавством не передбачено адміністративної відповідальності за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї потенційного конфлікту інтересів.

При вирішенні питання про наявності або відсутність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, суд виходить з встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним норм діючого законодавства.

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім.В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Відповідно до п.1.1.1. розділу І Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29.09.2017 року №839, тільки такий приватний інтерес у сфері службових/представницьких повноважень, що може вплинути або впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів. Відповідно до п. 1.1.1. розділу І Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29.09.2017 року № 839, наявність протиріччя встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, здійснення контрольного заходу тощо, шляхом порівняння повноважень та існуючого у особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення, вчинення діяння службовою особою.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст.280КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

З огляду на викладене, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1 ст. 172-7 КУпАП є виникнення у такої особи реального конфлікту інтересів, обов`язковим елементом якого є приватний інтерес цієї особи, що суперечить її повноваженням.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення правопорушення та враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Суду від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

У свою чергу, уповноваженою особою, яка склала відповідні протоколи, не надано доказів, що ймовірний приватний інтерес суперечить службовим/представницьким повноваженням, що виливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, зокрема не встановлено, що рішення щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 після звернення до ОСОБА_1 потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_6 , його ( ОСОБА_1 ) дії були необ`єктивними або упередженими, що таким рішенням було завдамо шкоди інтересам служби.

Таким чином суд вважає, що в діях ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 відсутня суперечність між його особистими інтересами та його службовими повноваженнями, наявність яких могла б вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих ОСОБА_1 службових повноважень.

Такий висновок суду ґрунтується також на поясненнях ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та інших осіб, що були досліджені в ході судового засідання.

В судовому засіданні було оглянуто та долучено до матеріалів адміністративної справи постанова судді Октябрського районного суду м. Полтави Січиокно І.О. за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 154577 від 17.09.2022 року відносно ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 7 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 119 (сто дев`ятнадцять) гривень. Постанова суду є чинною, і такою, що вступила в законну силу.

З протоколу про адміністративні правопорушення та доданих до нього доказів не вбачається наявності факту приватного інтересу поліцейського офіцера ОСОБА_1 та конфлікту з його службовими повноваженнями при вирішенні питання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення № 154577 від 17.09.2022 року відносно ОСОБА_2 , після звернення до нього потерпілих осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_6 , яка є бабусею поліцейського ОСОБА_1 , і відмовою ОСОБА_2 припинити протиправні дії, лайку та погрози в адресу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та, в подальшому, на адресу офіцера поліції.

Таким чином зазначені обставини унеможливлюють наявність реального факту приватного інтересу у поліцейського офіцера ОСОБА_1 та можливого конфлікту інтересів і, можливої суперечності, між приватним інтересом поліцейського офіцера ОСОБА_1 при складенні протоколу про адміністративну відповідальність ОСОБА_2 і можливого впливу на об`єктивність або неупередженість вказаного рішення.

Підсумовуючи вищенаведене, суд не вбачає у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, оскільки складення протоколу про адміністративну відповідальність ОСОБА_2 було здійснено в умовах, можливого, потенційного, однак не реального конфлікту інтересів, оскільки відсутня така обов`язкова ознака реального конфлікту інтересів, як наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, і, відповідно, не зазначено, в чому саме такий вплив знайшов свій вияв та яким саме чином вплинув на об`єктивність прийнятого рішення.

Нормами чинного КУпАП не передбачено адміністративної відповідальності за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах потенційного конфлікту інтересів.

Виходячи з вищенаведених фактів, враховуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 не вбачається ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 КУпАП, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Враховуючи вимоги п.1 ч.1ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.172-7 , 247, 283-285, 294 КУпАП, суддя,-

постановив:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.172-7 КУпАП- закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя Майстренко О.М.