Справа № 304/343/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
12.05.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 , адвокат Штефаняк І. І.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2020 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого,
визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять гривень) 40 коп.
Згідно з постановою, 14 березня 2020 року, о 00 год 50 хв, по вул. Центральній у с. Тур`я-Ремета Перечинського району Закарпатської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ-2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота; від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі адвокат Штефаняк І. І. вказує на те, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що у судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, однак, місцевий суд це до уваги не взяв. На думку апелянта, докази, які містяться у матеріалах справи не слід вважати достовірними та належними з огляду на таке. З відеозапису, який не є безперервним, убачається, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, а отже у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, пояснення свідків не можна брати до уваги, адже існують сумніви у тому, що вказаний у протоколі свідок ОСОБА_2 і справді був очевидцем події. Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування автомобілем, що свідчить про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення. Апелянт вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складено всупереч вимог закону, позаяк при його оформленні ОСОБА_1 не були роз`яснені права, не повідомлено про розгляд справи у місцевому суді, при цьому у протоколі не зазначено відповідно до якого установленого законом порядку ОСОБА_1 повинен був пройти освідування, також відсутні дані про те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, немає жодних відомостей про прилад «Драгер». Апелянт зазначає, що у суді першої інстанції ОСОБА_1 клопотав про відкладення розгляду справи на інший день через те, що мав намір скористатися правовою допомогою адвоката, однак суд безпідставно не врахував це. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Штефаняка І. І., які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, відомостей про поважність причин їхньої неявки до апеляційного суду та заяв про відкладення розгляду справи на інший термін від вказаних осіб не надходило, водночас апеляційний суд враховує те, що розгляд справи 6 разів відкладався, при цьому ОСОБА_1 жодного разу до суду не з`явився. Вирішуючи питання про розгляд апеляційної скарги за відсутності апелянта, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Штефаняка І. І., апеляційний суд не вбачає. Апеляційним судом враховуються і приписи ст. 294 КУпАП, відповідно до яких, неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не перешкоджає розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє враховуючи такі обставини.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Зокрема з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№ 388345 вбачається, що 14 березня 2020 року, о 00 год 50 хв, по вул. Центральній у с. Тур`я-Ремета Перечинського району Закарпатської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ-2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота; від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху України. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись зі змістом процесуального документу, від отримання його копії та від надання будь-яких пояснень.
Факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджено поясненнями свідків події громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами засвідчили, що у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку (а. с. 2, 3).
Копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №272593 підтверджується, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 6 ст. 121 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 4).
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 13.02.2008 (а. с. 5).
Відеозаписом з бодікамер працівників поліції підтверджено, що водія ОСОБА_1 зупинено за порушення правил дорожнього руху, а саме за те, що він керував автомобілем марки «ВАЗ-2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , з неосвітленим заднім номерним знаком, відтак при перевірці документів не надав посвідчення водія, позаяк при собі не мав, за що на ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №272593 (а. с. 4). Також з відеозапису убачається, що водій ОСОБА_1 категорично відмовляється визнати, що саме він перебував за кермом автомобіля, переконуючи поліцейських у тому, що він їхав у якості пасажира, на пропозицію поліцейських пройти огляд у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків.
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збиранні у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були упереджені під час зупинки, пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у них були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
У матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що у поліцейських були підстави для обмови особи, яка притягується до адміністративної ОСОБА_1 у тому, що останній відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
Доводи адвоката Штефаняка І. І. про те, що він транспортним засобом не керував, що нібито підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції визнає такими, що не заслуговують на увагу. Так, дослідивши докази, на підставі яких місцевий суд дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд доходить висновку, що сумнівів у тому, що за кермом автомобіля перебувала інша особа, а не ОСОБА_1 , не виникає. Так, з постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА №272593 убачається, що на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 та ч. 6 ст. 121 КУпАП. Відомості про те, що ці обставини апелянтом оспорюються, у матеріалах справи також відсутні. Тому, будь - які заперечення ОСОБА_1 та його представника, адвоката Штефаняка І. І. про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційним судом розцінюється виключно як намагання ОСОБА_1 ухилитися від адміністративної відповідальності.
При оцінці доводів апелянта про те, що поліцейськими були порушені вимоги ст. 266 КУпАП та приписи Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), адже поліцейські не пропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, не вказали про наявність у них приладу «Драгер», не оформили направлення на проходження огляду, - апеляційний суд вважає ці твердження недоцільними з огляду на таке.
По-перше, пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій не має право, а навпаки, зобов`язаний на законну вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією.
Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. З протоколу та інших матеріалів убачається, що у водія ОСОБА_1 були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Окрім цього, на відеозаписі чітко зафіксовано, що працівниками поліції неодноразово пропонувалось ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, однак, останній всі пропозиції категорично відхиляв.
Що стосується доводів апелянта про відсутність у матеріалах справи направлення для огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд звертає увагу на те, що бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважає, що відсутність вказаного направлення не є доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України та не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
По-друге, апеляційним судом не встановлено жодних фактів недотримання поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП та порушення вищевказаної Інструкції, що підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення та іншими беззаперечними доказами, які свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
Апеляційний суд вважає такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП доводи адвоката Штефаняка І. І. про те, що у місцевому суді ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справи на інший день у зв`язку з тим, що мав намір скористатися правовою допомогою, однак місцевий суд, не зважаючи на клопотання ОСОБА_1 , таки провів судовий розгляд. Відхиляючи вказані твердження, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які заяви чи клопотання про відкладення судового засідання, також з оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 у судовому засіданні не подавав жодних усних чи письмових заяв про те, що розгляд справи слід відкласти. При цьому, вказана обставина не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, яка вважається обґрунтованою та законною.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що наявні в матеріалах справи письмові пояснення свідків викликають сумніви, адже ці свідки на місці події не були, при цьому вони не попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, а тому ці пояснення не слід брати до уваги, - апеляційний суд вказані твердження вважає недоцільними з огляду на таке.
З матеріалів справи убачається, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так, крім протоколу про адміністративне правопорушення, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, апеляційний суд, перевіривши наявні докази, зокрема відеоматеріал, пояснення свідків та інші процесуальні документи, констатує, що вказані докази є належними та достатніми, при цьому сумнівів у їх достовірності не виникає. Так, з письмових пояснень свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 убачається, що кожен з них окремо підтвердив, що у їх присутності 14.03.2020 ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказане відображено у тому числі і на відеозаписі, який міститься на DVD-диску. Апеляційний суд вважає, що пояснення цих свідків, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є належними доказами у справі про адміністративне правопорушення, адже вони відібрані у встановленому законом порядку, містять усі необхідні дані, підписані особисто свідками та поліцейським, жодних зауважень від свідків не надходило і сумнівів у достовірності та об`єктивності цих пояснень апеляційний суд на вбачає. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що будь-яких доказів у підтвердження цих доводів адвокат не надав.
При оцінці доводів апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про вручення ОСОБА_1 копії процесуального документу чи відомості про причини її невручення, також немає підписів ОСОБА_1 апеляційний суд визнає необґрунтованими, адже свого підтвердження вони не знайшли.
Так, частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову у справі.
Згідно з абз. 4 п. 2 Розділу 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі), під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі. Інструкцією також передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення складається у письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення у ньому робиться відповідний запис. З протоколу, оформленого відносно ОСОБА_1 убачається, що вимоги вищевказаної Інструкції поліцейськими були дотримані, жодних порушень права на захист ОСОБА_1 не було.
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його представник, адвокат Штефаняк І. І., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 , адвокат Штефаняк І.І., залишити без задоволення.
Постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН