Номер провадження: 33/813/868/22
Номер справи місцевого суду: 504/1089/22
Головуючий у першій інстанції Сафарова А. Ф.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 червня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Також на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Відповідно до постанови суду, 05.05.2022 о 01.00 год. на вул. Центральній о/с Степове Одеського району Одеської області, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21063, д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду відмовився, що зафіксовано технічним засобом - бодікамерою, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР), відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 29.06.2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 червня 2022 року на адресу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не направлялась,а отримав ОСОБА_1 її копію 22.06.2022 року (а.с.30).

З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статтею 6 Європейської Конвенції «Про права людини і основоположних свобод» та практикою Європейського суду з прав людини.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, у судове засідання до суду апеляційної інстанції, призначене на 13.09.2022 року на 11 год. 00 хв. прибув ОСОБА_2 , який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності .

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з наданих відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 знаходячись в приміщенні та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що виражалося у порушенні мовлення, використанні лайливих слів, поведінки, що не відповідає оточуючій обстановці, відмовляється від проходження обстеження на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Також, суд обґрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджуються матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 167627 від 05.05.2022 року, в якому наведені обставини порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР (а.с.2);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с. 3);

- відеодиском на якому зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, а саме факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с.5).

Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Згідно п.1 розділу 2 Інструкції, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу І цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Пунктом 12 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, а саме, наявність однієї чи декількох ознак стану сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналіз статей 130 та 266 КУпАП в їх взаємозв`язку свідчать про те, що відповідальність за відмову від проходження огляду настає у випадку відмови від любого запропонованого (в разі підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням порядку його проведення.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності висновку місцевого суду не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про те, що він не перебував за кермом вказаного автомобіля, то слід зазначити, що з наданих працівникам поліції 05.05.2022 року пояснень ОСОБА_1 , вбачається, що 04.05.22 року, приблизно о 17.00 пішов на день народження друга, де вживав алкогольні напої, після чого 05.05.22 приблизно 01.00 години сів в автомобіль ВАЗ д/н НОМЕР_1 та поїхав додому (а.с. 3).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при відмові від огляду на стан сп`яніння не залучалися свідки, є безпідставними з огляду на те, що у відповідності до вимог ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан сп`яніння проводиться в присутності двох свідків в разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису. Як вбачається з матеріалів справи, при прийнятті відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, працівниками поліції було застосовано технічні засоби відеозапису, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 . Крім того, необхідно зазначити, що ОСОБА_1 інкримінується саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а не його перебування а такому стані.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зназначає, що копію протоколу він не отримував чим було порушено його право на захист та процедуру оформлення матеріалів, однак вищевказане спростовується, наявним у протоколі підписом ОСОБА_1 у графі «зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені дані правильні» (а.с. 2).

Також, під час апеляційного розгляду справи не встановлено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, а також його доводи щодо того, що він не керував транспортним засобом і не відмовлявся від проходження контролю на стан сп`яніння, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та намагання ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що правопорушник ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є завершеним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про необхідність притягнення його до адміністративної відповідальності.

Приймаючи до уваги характер та обставини скоєння інкримінованого правопорушення, ступінь вини особи правопорушника, суддя прийшов до правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 287, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 червня 2022 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 червня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

ПостановуКомінтернівського районного суду Одеської області від 16 червня 2022 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 19.09.2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда