"04" листопада 2022 р. Справа № 363/3286/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Олійник С.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, Київської області, громадянина України, працюючого керівником ТОВ «Алідада», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

До суду надійшли адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 згідно з якими 16.09.2022 року о 21 год. 30 хв. на 28 км автодороги Київ-Вишгород-Десна ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Zoe, д/н НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, в результаті огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків із застосуванням приладу Drager 6820, проба позитивна 1,70 проміле.

Крім того 16.09.2022 року о 21 год. 40 хв. в на 28 км автодороги Київ-Вишгород-Десна ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Zoe, д/н НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив ДТП з автомобілем Mitsubishi Colt НОМЕР_2 , внаслідок чого заподіяв матеріальну шкоду.

Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень. Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Таким чином, враховуючи, що до суду надійшли матеріали щодо двох адміністративних правопорушень відносно ОСОБА_1 , які розглядаються одним суддею, вони підлягають об`єднанню в одне провадження.

ОСОБА_1 під час розгляду зазначених матеріалів в суді провину не визнав та пояснив, що 16.09.2022 року він не керував транспортним засобом та не скоював ДТП, в цей день він із друзями відпочивав в с. Хотянівка Вишгородського району. Близько о 19.30 вирішив їхати, власник автомобіля Renault Zoe, д/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 попросив ОСОБА_3 відвезти їх додому. ОСОБА_3 сіла за кермо автомобіля ОСОБА_2 і вони разом поїхали до м. Вишгорода. ОСОБА_2 по дорозі заснув в автомобілі. Під`їжджаючи до дамби Київської ГЕС ОСОБА_3 допустила зіткнення із автомобілем і сталося ДТП. Всі вийшли із автомобіля. Оскільки, ОСОБА_3 розхвилювалась та злякалась, він взяв ініціативу вирішити питання з власником автомобіля Mitsubishi Colt про матеріальні збитки, завданих в результаті зіткнення. Працівників поліції не викликали. Через деякий час підійшли працівники поліції, які чергували поруч. На вимогу пояснити, що трапилось, він повідомив про ДТП і що з потерпілим вирішили роз`їхатись без складання протоколу. Але працівники поліції не погодились і наполягали на складанні протоколу, фактично із-за чого і виник конфлікт, оскільки не погоджувався, що саме на нього необхідно складати протокол, крім того потерпілий на складанні протоколу не наполягав. Після вирішення питання з потерпілим ОСОБА_3 поїхала додому. Тривалий час працівники поліції наполягали, що треба скласти протокол, який необхідно саме йому підписати, в іншому випадку повідомили про вилучення транспортного засобу. Після чого надали йому на підпис папери, які підписав за вказівкою працівників поліції. Оскільки ОСОБА_3 уїхала, до Вишгорода привезли працівники поліції.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Терентьєв О.Ю. просив суд закрити провадження по справам про адміністративні правопорушення на підставі ст. ст. 247 та 284 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом 16.09.2022 року та не скоїв ДТП. Звернув увагу суду, що працівники поліції підійшли без виклику вже приблизно через дві години та не розібралися в тому, що сталося і склали протоколи на особу, яка безпосередньо не знаходилась за кермом. Крім того, як докази так і жоден із допитаних свідків не підтверджують того факту, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та скоїв ДТП.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 ст. 251 КУпАП наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП , орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 1 КУпАП України, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України». Так, у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена ст. 62 Конституції України.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року за N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Так, відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 13.1 ПДР України - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Крім того, пункт 12.1 зазначених Правил зазначає, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Пунктом 2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зазначає, що порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП встановлено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року за №1395.

Відповідно до розділу Х цієї Інструкції, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Результати огляду зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складається у двох примірниках, один з яких вручається особі, щодо якої проводився цей огляд. У разі виявлення стану алкогольного сп`яніння в результаті проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів складається протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучаються акт огляду на стан сп`яніння та роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу (у разі наявності).

У разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння).

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Частини 2-3 ст. 266 КУпАП визначають, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення такого огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Вищевказані вимоги також дублюються Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. за №1103, де передбачено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом

лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Так, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту,

який пройшов спеціальну підготовку). Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. за №1452/735 - огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення серії ААД №319598 та ААД №319657 від 16.09.2022 року, складених стосовно ОСОБА_4 за ознаками ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, останній о 21 год. 30 хв. в на 28 км автодороги Київ-Вишгород-Десна ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Zoe, д/н НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, в результаті огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків із застосуванням приладу Drager 6820, проба позитивна 1,70 проміле.

Крім того 16.09.2022 року о 21 год. 40 хв. в на 28 км автодороги Київ-Вишгород-Десна ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Zoe, д/н НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив ДТП з автомобілем Mitsubishi Colt НОМЕР_2 , внаслідок чого заподіяв матеріальну шкоду.

Згідно пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за вказаними статтями ОСОБА_1 категорично заперечував факт керування ним транспортним засобом та зазначав, що він за кермом не перебував, ДТП не скоював.

Згідно пояснень ОСОБА_5 , доданих до протоколів про адміністративне правопорушення, останній показав, що 16.09.2022 року приблизно о 21 год. 40 хв., керуючи автомобілем Mitsubishi Colt НОМЕР_2 , в районі 28 км автодороги Київ-Вишгород-Десна, на ділянці дороги з розміткою розворот, загальмував, оскільки перед ним зупинився автомобіль і в цей час відчув удар в задню частину його автомобіля. Біля транспортного засобу Рено знаходився водій в стані алкогольного сп`яніння. По даному ДТП потерпілих немає.

Під час розгляду вказаних матеріалів в суді свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що дійсно 16.09.2022 року вона на прохання ОСОБА_2 на автомобілі останнього відвозила додому його та ОСОБА_1 , не дотрималась безпечної дистанції, не справилася з керуванням та здійснила наїзд на автомобіль потерпілого, перелякалася, розхвилювалася. Замість неї до потерпілого пішов вирішити питання ОСОБА_1 . Оскільки потерпілих не було, вирішили матеріальні збитки з потерпілим без оформлення протоколу, збирались їхати, але підійшли працівники поліції, почали з`ясовувати питання у ОСОБА_1 , у ОСОБА_2 що сталося. У них виникла тривала розмова. У працівників поліції до нього питань не було, а тому попросила знайомого забрати її.

Свідок ОСОБА_2 в суді показав, що він є власником автомобіля Рено, 16.09.2022 відпочивали в колі друзів. Він вживав алкоголь. Попросив ОСОБА_3 , яка була з ними і не вживала алкоголь, сісти за кермо і відвезти його і ОСОБА_1 . Він по дорозі заснув. Проснувся від удару. Це було в районі дамби Київської ГЕС о 20 годині. ОСОБА_3 злякалась, розхвилювалась, тому до водія автомобіля, який отримав механічні пошкодження пішов ОСОБА_1 вирішити питання матеріальних збитків. Всі питання вирішили, погодились на матеріальне відшкодування. В цей час підійшли працівники поліції, їх ніхто не викликав. Вони почали висувати претензії до ОСОБА_1 , тривало емоційно обговорювали ДТП, ОСОБА_1 весь час говорив, що все владнали, потерпілий претензій не має. З боку працівників поліції до ОСОБА_3 не було і вона поїхала до дому. Працівники поліції наполягали на складанні протоколу відносно ОСОБА_1 , виник конфлікт, склали протоколи і на ОСОБА_1 і на нього, вони заперечували, тоді працівники поліції повідомили про вилучення автомобіля. Коли ОСОБА_1 на вимогу поліцейських все підписав, їх відвезли працівники поліції до дому.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Як вже зазначалося вище ОСОБА_1 категорично заперечує факт керування ним 16.09.2022 року автомобілем Renault Zoe, д/н НОМЕР_1 та скоєння ДТП, при цьому не заперечує того факту, що вживав в цей день алкоголь, але за кермо не сідав. Пояснення ОСОБА_1 в цій частині не спростовуються доказами доданими до протоколів.

До протоколів відеозапис не надано.

Інших доказів, що саме ця особа, на яку складені протоколи, керувала транспортним засобом та скоїла ДТП. Інші докази, надані органом поліції та досліджені судом також не підтверджують факту керування ОСОБА_1 16.09.2022 року зазначеним в протоколі транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, як і відсутні докази того, що саме вказана особа скоїла наїзд на автомобіль.

Із письмових пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не підтверджений факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та того, що саме він скоїв зіткнення з автомобілем потерпілого.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України - ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Так, згідно термінології, визначеної пунктом 1.10 ПДР України - водій, це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи додані до протоколів про адміністративні правопорушення докази, суд дійшов висновку, що по даній справі не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки факт керування транспортним засобом 16.09.2022 року не знайшов свого підтвердження в ході судового засідання. Аналіз зібраних у справі доказів не підтверджує обставини, що містяться у протоколах про адміністративні правопорушення, складених стосовно цієї особи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2019 р. у справі за №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі за №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд зазначає, що вказані та досліджені судом докази у своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом факт наявності в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.

Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В даному випадку суд приходить до висновку, що в діях особи відсутні подія та склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, а тому провадження у об`єднаній справі підлягає закриттю.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1, 9, 40-1, 204-3 ч. 1, 245, 251, 252, 247, 280 КУпАП, суддя, -

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення за №363/3286/22 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єднати зі справою про адміністративне правопорушення за №363/1687/22 відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, та присвоїти їм єдиний номер: №363/3286/22.

Провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя С.В. Олійник