Справа № 450/1637/22 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 33/811/807/22 Доповідач в 2-й інстанції: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Гриневича Михайла Миколайовича, розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2022 року,

в с т а н о в и в:

постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 496,20 грн судового збору.

Згідно постанови, водій ОСОБА_1 01.06.2022 о 22:00 год в с. Оброшине, вул. Грушевського, 1 Львівський район Львівська область, керував транспортним засобом «Фольксваген Пассат» н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, під час зустрічного роз`їзду не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення із транспортним засобом «Фольксваген LT35» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався назустріч, яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3б, 13.3 ПДР України. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, водій ОСОБА_1 01.06.2022 о 22:00 год в с. Оброшине, вул. Грушевського, 1 Львівський район Львівська область, керував транспортним засобом «Фольксваген Пассат» н.з. НОМЕР_1 із ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Від проходження освідування на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі автомобіля тверезому водію. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2022 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Призначити адміністративне стягнення у виді штрафу в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

У доданому клопотанні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2022 року. В обгрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження покликається на те, що при розгляді справи в суді першої інстанції не був присутній, оскільки активно займається волонтерською діяльністю, постійно перебуває у тривалих відрядженнях, а також зазначає, що постанови суду першої інстанції не отримував, відтак вважає що такий пропущений з поважних причин.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у невідомому приміщенні, водночас протокол про адміністративне правопорушення складено у відсутності свідків, тому такий не є допустимим доказом у даній справі.

Зазначає, що фіксування відмови водія ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння проводилось поліцейськими з порушенням норм процесуального законодавства, оскільки були відсутні двоє свідків, а долучений відеозапис до матеріалів справи не є безперервним.

Вказує про, те, що в матеріалах справи відсутній протокол затримання.

Щодо адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зазначає, що ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнає повністю, щиро розкаявся, що відповідно до ст. 34 КУпАП є обставиною, яка пом`якшує відповідальність.

Стверджує, що потерпілий ОСОБА_2 не має претензій, оскільки учасники ДТП порозумілися в частині відшкодування збитків.

Зазначає, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнає повністю, щиро розкаявся, що відповідно до ст. 34 КУпАП також є обставиною, яка пом`якшує відповідальність.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Гриневича М.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведених вимог закону суддею місцевого суду під час розгляду справи та при прийнятті постанови в повній мірі не дотримано, на що обґрунтовано вказується в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів та іншими документами.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Згідно п. 12.1 Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 13.3 ПДР під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи, що ніким не оспорюється.

Разом з цим, вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснив, що алкоголю не вживає, оскільки має ІІІ групу інвалідності, що підтверджується з долученої до матеріалів справи довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 073896, у графі причина інвалідності зазначено загальне захворювання.

Крім того, з виписки з історії хвороби амбулаторного, стаціонарного хворого № 2153, ОСОБА_1 хворіє на гіпертонічну хворобу серця. Відповідно до протоколу № 925-926 рекомендовано ургентне стентування інфаркт-залежної ПКА.

У судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що на місці ДТП не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, підозри того, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння у нього не було.

У судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 пояснив, що на місці події ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суддя місцевого суду покликався у судовому рішенні на протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 174286 від 02.06.2022; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 477266 від 02.06.2022 року; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.06.2022 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 02.06.2022 року; відеозапис.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 174286 від 02.06.2022, водій ОСОБА_1 01.06.2022 о 22:00 год в с. Оброшине, вул. Грушевського, 1 Львівський район Львівська область, керував транспортним засобом «Фольксваген Пассат» н.з. НОМЕР_1 із ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Від проходження освідування на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі автомобіля тверезому водію. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В графі роз`яснення особі її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи у суді, а також пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності протоколу, зазначено, що особа від підпису відмовилась.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відсутній підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про ознайомлення з протоколом та отримання копії протоколу та зазначено, про те, що останній відмовився від підпису.

В матеріалах справи наявний акт огляду (а.с.5), в якому міститься відповідна графа, підпис в якій засвідчує, що особа, яка проходила огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу повністю погодилась чи не погодилась з встановленими результатами. Однак, підпису ОСОБА_1 у відповідній графі акту немає.

Відповідно п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані алкогольного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в п. 3 розділу I цієї Інструкції, така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.

Згідно з ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ, а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Положення ст. 266 КУпАП не регламентують напряму дії поліцейського та не визначають порядок і форму фіксації ним відмови водія від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, а тому у разі вчинення вказаними особами таких дій поліцейському слід керуватись п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та п. 6 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», оскільки лише ці нормативно-правові та підзаконні нормативно-правові акти регламентують процедуру фіксації відмови водія від проведення огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я.

Так, відповідно п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (з наступними змінами), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналогічну вимогу містить і п. 6 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в МЮУ 10.11.2015 № 1408/27853 (із послідуючими змінами), згідно якої у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Так, розглядаючи справу на підставі складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 174286 від 02.06.2022 відносно ОСОБА_1 , суддя суду першої інстанції, визнав його винним у порушенні п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки водій відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Однак вказаний висновок суду першої інстанції не у повній мірі відповідає фактичним обставинам справи, оскільки, незважаючи на вказані вище вимоги закону, при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку протокол про адміністративне правопорушення був складений працівником поліції у відсутності двох свідків.

Як вбачається зі змісту протоколу серії ААБ № 174286 від 02.06.2022 про адміністративне правопорушення, свідки при його складенні залучені не були, та до матеріалів справи долучено диск з відеозаписом, який не містить достатніх даних для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не звернув на зазначене уваги та послався як на доказ підтвердження винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні на дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 174286 від 02.06.2022, а також на відеозапис події.

Оцінюючи досліджені відеоматеріали, з урахуванням висловлених апелянтом зауважень та аргументів, суд зазначає наступне.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції з невідомого приміщення, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі охорони здоров`я зафіксований у відсутності двох свідків.

Досліджені апеляційним судом докази дають підстави для висновку, що фіксування відмови водія ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння проводилось поліцейськими з порушенням вищевказаних норм процесуального законодавства, оскільки були відсутні двоє свідків, а доданий до матеріалів справі відеозапис події не є безперервним.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати ст. 254, 255 КУпАП), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Так, в матеріалах про адміністративне правопорушення наявний диск з відеофайлами, проте у протоколі про адміністративне правопорушення не містяться відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення: номер та серію відеокамери, дату її виробництва та назви камери, на яку здійснювався відеозапис. Не зазначення таких даних, на думку апеляційного суду, не дає можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру щодо ОСОБА_1 проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень Правил дорожнього руху. Ці обставини в свою чергу позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання.

Перевіривши надані працівниками поліції відеофайли встановлено, що вони не відповідають положенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженогоНаказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026.

Відповідно до зазначеної вище Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

На відомчому рівні регулюють питання використання патрульними нагрудних відеореєстраторів наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» та наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних» .

Інструкцією, затвердженою Наказом № 100, передбачено: а) необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції» (п. 1.3 Розділу І Інструкції); б) випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно:- при оформленні дорожньо-транспортної пригоди;- при перевірці документів;- при поверхневій перевірці;- при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї;- при наданні допомоги особам;- у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації (п. 3.3. Розділу ІІІ Інструкції). При цьому у вказаній інструкції зазначено, що «після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно» (п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженоїнаказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Тобто, як вбачається з наведеного, відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

З долученого до матеріалів справи електронного носія (диску) вбачається наявність одного фрагменту відеозапису з нагрудної камери патрульного працівника поліції, з якого вбачається, що поліцейський з невідомого приміщення пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, після чого відеозапис закінчується і відео не відображає подальші дії учасників події та самі обставини події, які б надавали можливість повно та об`єктивно дослідити обставини проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про порушення безперервності відеозйомки, а зазначений відеозапис не є цілісним (повним).

Так, на компакт-диску, наданому працівниками поліції, міститься файл відеозапису з нагрудної камери поліцейського, зі змісту якого вбачається, що відеозапис не відображає момент руху та зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , повний хід спілкування водія з поліцейськими. Крім того, на вказаних файлах відеозаписів не міститься назви пристрою, дати та часу коли відображаються події, тому в апеляційного суду виникає сумнів, що вони були відзняті з бодікамери поліцейського.

Оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не був дотриманий порядок фіксації відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, тобто процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , то цей доказ необхідно вважати недопустимим, що тягне за собою визнання недопустимими усіх доказів у справі (правова концепція «отруєного дерева» або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.

Зазначені вище обставини були проігноровані суддею суду першої інстанції, хоча обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами відповідно до ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП.

При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність належних та допустимих доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задоволити, постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2022 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, слід скасувати, а провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2022 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задоволити.

Постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2022 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Постановити в цій частині нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В решті постанову судді залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Маліновська-Микич