Справа № 344/4825/22
Провадження № 33/4808/470/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 липня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,-

встановив:

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 17 квітня 2022 року о 22-25 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Тисменицька, 208, керував транспортним засобом марки "Fiat Fiorino", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а) ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу "Drager Alcotest 7510" в присутності двох свідків. Результат огляду позитивний-2,47 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є необґрунтованою, винесена без дотримання вимог КУпАП та з`ясування всіх обставин справи.

Апелянт зазначає, що в його діях відсутній склад правопорушення, так як 17.04.2022 року він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і в матеріалах справи немає доказів, які об`єктивно підтверджують його вину у вчиненні правопорушення.

Вказує, що автомобіль був припаркований неподалік від блокпоста. Через деякий час він повернувся до блокпоста, щоб забрати документи із автомобіля і працівники поліції підійшли і попросили надати документи для перевірки та провели обшук автомобіля та повідомили, що він начебто перебував в стані алкогольного сп`яніння. Приладу для проведення огляду на стан сп`яніння у них не було, у зв`язку із чим було викликано інший екіпаж патрульної поліції. Після проходження огляду він не погодився із отриманим результатом, показів приладу Драгер він не бачив. З матеріалами справи ОСОБА_1 ознайомився в суді і дізнався, що роздруківка приладу Драгер містить показники 1.5 проміле, що не відповідає твердженням працівника поліції, які зафіксовано на відеозаписах з нагрудної камери працівника поліції, які містяться в матеріалах справи, де працівник поліції стверджував 2.47 % проміле. Окрім того, під час проведення огляду на визначення стану сп`яніння працівник поліції закривав камеру, а свідки були запрошені після проведення огляду на стан сп`яніння.

Апелянт вказує на те, що відеоматеріали, долучені до матеріалів справи, не є повними, а при проведені неповної відео фіксації повинні бути свідки про проходженні огляду. Натомість, свідки були запрошені після проведення його огляду на визначення стану сп`яніння, що є порушенням вимог закону та порушенням вимог щодо проведення огляду водія на стан сп`яніння, що дає підстави вважати огляд на стан сп`яніння щодо нього проведений з порушенням вимог КУпАП, а тому є недійсним.

ОСОБА_1 звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про державну реєстрацію приладу за допомогою якого було проведено огляд щодо нього.

На вказані порушення суд не звернув увагу при розгляді справи в суді та не надав належної правової оцінки наведеним фактам.

Апелянт звернув увагу на те, що ним та його захисником завчасно було направлено до суду клопотання про допит свідків в судовому засіданні, яке суд залишив без задоволення, у зв`язку із чим він не зміг надати відповідні пояснення та клопотання.

Вважає, що суд порушив його права, оскільки він не зміг подати докази по справі і фактично був позбавлений права на судовий захист, право особи знайомитись з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази і заявляти клопотання.

Вказує, що суд підійшов до спрощеного підходу розгляду справи, а тому справа підлягає скасуванню.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Борсук Д.Я. не з`явились, хоча у встановленому законом порядку повідомлялись про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, ОСОБА_1 подано клопотання в якому він вказує, що повністю підтримує вимоги апеляційної скарги та просить розглянути справу без його участі та без участі його захисника.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника адвоката Борсука Д.Я.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України").

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на ознайомлення з матеріалами справи, надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог КУпАП, безпідставно позбавив його можливості знайомитись з матеріалами справи, надати суду пояснення та докази щодо обставин справи, тим самим порушив його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості приймати участь у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

З мотивувальної частини оскаржуваної постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 на виклик суду не з`явився, однак належним чином повідомлявся про дату і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього.

Судом було прийнято рішення у справі за участю в судовому засіданні захисника Борсука Д.Я., який просив закрити провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №204627 від 17.04.2022 року ОСОБА_1 був ознайомлений із його правами у відповідності до ст..268 КУпАП, та ст. 63 Конституції України та повідомлений про розгляд матеріалів справи щодо нього у Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 у відповідній графі протоколу, а також під підпис останнього було ознайомлено зі змістом протоколу, відповідно до якого він звинувачувався у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (а.с.1).

Матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до розгляду до Івано-Франкіфвського міського суду Івано-Франківської області 22.04.2022 року, розгляд яких було призначено на 06.05.2022 року (а.с.10), про що ОСОБА_1 було завчасно та належним чином було повідомлено.

05.05.2022 року адвокат Борсук Д.Я. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та підготовки обґрунтованих клопотань, пояснень та заперечень (а.с.11). при цьому, захисником додано до клопотання договір про надання адвокатських послуг Сисаку Н.М. №165 від 05.05.2022 року (а.с.12-12) та ордер на надання правової допомоги ОСОБА_1 (а.с.15).

Про наступне призначене судове засідання на 23.05.2022 року адвоката Борсука Д.Я. було повідомлено в суді під розписку (а.с.15), а Сисаку направлено поштове повідомлення суду завчасно (а.с.17).

Захисник Борсук Д.Я. 10.05.2022 року ознайомився з матеріалами справи та отримав диск відеозаписів та копії матеріалів справи, про що свідчить його власноручний підпис на його заяві (а.с.16).

23.05.2022 року ОСОБА_1 подав суду власноручно клопотання про виклик та допит свідків, які зазначені в протоколі у зв`язку із чим просив перенести розгляд справи (а.с.18).

Наступне судове засідання у справі було призначено на 11.07.2022 року, про що ОСОБА_1 та його захисника було завчасно та належним чином повідомлено (а.с.19-20). Цього ж дня судом було ухвалено рішення у справі за відсутності ОСОБА_1 , який не з`явився в судове засідання та не подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Однак, при ухваленні постанови суду був присутній захисник ОСОБА_1 його адвокат Борсук Д.Я., який просив закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 знав про розгляд справи в суді першої інстанції, однак не зьявлявся в судові засідання з причин поважність яких не підтверджена. Слід зауважити, що його захисник адвокат Борсук Д.Я., з яким ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги, 10.05.2022 року ознайомився із матеріалами справи, отримав їх копії та диск із відеозаписами, долученими до матеріалів справи, що не позбавляло ОСОБА_1 ознайомитись з ними також (а.с.16).

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 був достовірно проінформований про те, що в провадженні суду знаходиться справа про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, розгляд якої неодноразово відкладався за клопотанням його та захисника Борсук Д.Я..

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції позбавив його права на захист та не надав можливості на ознайомлення із матеріалами свідків, розглянувши справу порушив його право на захист та не надав йому можливості належним чином організувати захист своїх інтересів, не відповідають дійсності та є необґрунтованими.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були відновлені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо участі у судовому засіданні та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова визначеність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, провів розгляд справи поверхнево та без допиту свідків в судовому засіданні, які зазначені в протоколі, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Відповідно до доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують винуватість у вчиненні правопорушення, зокрема у керуванні ним транспортним засобом.

Звертає увагу на те, що працівником поліції порушено процедуру огляду на визначення стану сп`яніння, не роз`яснено його права та обов`язки, фіксація події відбулась в порушення вимог закону та за відсутності свідків, свідки прибули після проходження ним огляду на визначення стану сп`яніння, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Так, згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушниці та характер вчиненого нею правопорушення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката щодо невинуватості апелянта у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, при розгляді даної адміністративної справи судом було встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом серії ААБ №204627 від 17.04.2022 року про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала та чітко викладено суть правопорушення.

Суд вказав на те, що матеріали справи містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.04.2022 року, згідно якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а також водія направлено у заклад охорони здоров`я КНП "ПНЦ ІФ ОР".

При ухваленні постанови суду, суд вказав на те, що працівниками поліції у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року №1452/735 складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці.

Судом обґрунтовано прийнято до уваги як доказ у справі вини ОСОБА_1 тест №315 від 17.04.2022 року з результатом 2,47 проміле, а також відеоматеріалами, що містяться на оптичному диску.

Судом обґрунтовано зазначено, що даних щодо неправомірності дій поліцейських під час документування та оформлення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 судом встановлено не було.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ст.130 ч.1 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що повністю доведено в суді.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 204627 від 17.04.2022 року ( а.с. 1), водій ОСОБА_1 17 квітня 2022 року о 22-25 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Тисменицька, 208, керував транспортним засобом марки "Fiat Fiorino", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а) ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу "Drager Alcotest 7510" в присутності двох свідків. Результат огляду позитивний-2,47 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Особу водія було встановлено на підставі посвідчення водія ОСОБА_1 , яке у нього було вилучено працівниками поліції та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 у протоколі.

Зазначено, що протокол складено за участю свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із їх даними щодо проживання та власноручними підписами.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 у відповідній графі протоколу, що спростовує доводи апелянта про те, що його не було ознайомлено з правами та обов`язками у відповідності до вимог закону.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано пояснення свідків, акт огляду, направлення, роздруківка приладу драгера та відео №471537.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що особа від дачі пояснень відмовився згідно ст.63 Конституції України.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлено правниками поліції під підпис та вручено йому копію протоколу, що повністю спростовує доводи правопорушника про те, що він не був обізнаний щодо висунутого обвинувачення.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху України.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про те, що під час проведення огляду на стан сп`яніння та складання матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повідомляв про те, що він не є водієм транспортного засобу і транспортним засобом керувала інша особа.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис зі змістом протоколу, що свідчить про те, що йому було відомо про зміст висунутого проти нього обвинувачення, що дозволяло йому організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Апеляційний суд вважає, що доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не був водієм транспортного засобу і не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неспроможними та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом наведені особою, яка притягається до відповідальності тільки після складання відповідних матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення та направлення матеріалів до суду першої інстанції, що свідчить про непослідовність та суперечливість пояснень ОСОБА_1 надані працівникам поліції при проходженні огляду на стан сп`яніння та щодо висунутого обвинувачення, які зафіксовані на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції та долучені до матеріалів справи.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та даних відеозапису вбачається, що під час складання відповідних матеріалів щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, останній повністю визнавав факт керування транспортним засобом, не висловлював ніяких заперечень з цього приводу, добровільно, як водій транспортного засобу, пройшов відповідний огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, на запитання працівника поліції щодо вживання спиртних напоїв ОСОБА_1 відповів позитивно та визнав вживання ним алкоголю та погодився із позитивним результатом такого огляду.

Доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не відповідають фактичним обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю доказів по справі.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було складено протокол про адміністративні правопорушення серії № 204627 від 17.04.2022 року за ч.1 ст.130 КУпАП свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та як водій добровільно пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат якого показав 2.47 % проміле.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення свідчать про те, що саме він керував транспортним засобом.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Досліджений судом відеозапис має надзвичайно високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що свідчить про його особливе значення та вимагає ретельного і уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Зі вищевказаних відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками біля блокпоста в присутності сторонніх осіб на запитання працівника поліції чи він керував транспортним засобом "Fiat Fiorino", д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 відповів стверджуючи та не заперечував факт керування даним транспортним засобом, біля автомобіля перебував без сторонніх осіб, які б могли б керувати даним автомобілем.

Разом з тим, зі змісту відеозапису вбачається, що саме ОСОБА_1 на прохання працівника поліції надав посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль, а на пропозицію працівника поліції погодився пройти огляд на визначення стану сп`яніння, при цьому вказавши, що вживав алкогольні напої. Працівником поліції ОСОБА_1 було повідомлено про відео фіксацію.

Відеозаписи містять дані відповідно до яких ОСОБА_1 було роз`яснено його права відповідно до вимог закону та на користування правовою допомогою, було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Алкотест Драгер, на що останній погодився.

На відеозапису чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 особисто та добровільно визнав , що вживання спиртні напої та після того керував транспортним засобом, добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер. На відеозаписах зафіксовано присутність свідків при проходженні ОСОБА_1 огляду на визначення стану сп`яніння, у яких працівник поліції з`ясував анкетні дані та запропонував бути присутніми при проходженні ОСОБА_1 огляду на визначення стану сп`яніння.

Після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, ОСОБА_1 та свідки були ознайомлений із результатом проходження огляду 2.47 % проміле та повідомлено, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння і результат огляду у десять разів перевищує допустиму норму алкоголю в крові.

Жодних зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не висловлював.

Після повідомлення працівником поліції ОСОБА_1 про результат проходження огляду 2.47% , те що вказаний результат більш ніж в десять разів перевищує допустиму норму та свідчить про перебування в стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не висловлював заперечень та незгоди із вказаним результатом. При повідомленні працівником поліції про складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та здійснення евакуації транспортного засобу з місця зупинки, ОСОБА_1 не висловлював свою незгоду із результатом огляду та не висловлював бажання спростувати вказаний результат шляхом проходження відповідного огляду у медичному закладі, а також не висловлював свою незгоду щодо евакуації транспортного засобу.

Слід зауважити, що працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки відповідно до вимог закону та роз`яснено його право не давати свідчення у відповідності до ст.63 Конституції України.

На відеозаписі зафіксовано згоду ОСОБА_1 щодо складання протоколу відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП, власноручне підписання ОСОБА_1 у відповідних графах протоколу та отримання роздруківки чеку приладу Драгер та копії протоколу.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на те, що відеоматеріали, долучені до матеріалів справи не є повними, а при проведені неповної відео фіксації повинні бути свідки про проходженні огляду. Вказує, що свідки були запрошені після проведення його огляду на визначення стану сп`яніння, що є порушенням вимог закону та порушенням вимог щодо проведення огляду водія на стан сп`яніння та вважає, що огляд на стан сп`яніння щодо нього проведений з порушенням вимог КУпАП, а тому повинен бути визнаний недійсним.

З такими доводами апеляційний суд не погоджується, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи та відео з нагрудних камер працівників поліції, що долучені до матеріалів справи

Вказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що працівником поліції було оголошено результат огляду щодо нього інший ніж зафіксовано у роздруківці приладу Драгер та протоколі про адміністративне правопорушення.

Такі дані спростовуються роздруківкою приладу Drager Alcotest 7510 (а.с.2) тест №315, в результаті огляду ОСОБА_1 поліцейським за допомогою технічного засобу 17.04.2022 року о 22 год. 50 хв. було встановлено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 2.4762 %. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень, що і підтверджується долученими до матеріалів справи відеодоказами. Відеодокази містять дані того, що ОСОБА_1 було вручено другий екземпляр чеку приладу Драгер із отриманим результатом огляду 2.47 % проміле. В роздруківці приладу зазначено, що прилад пройшов калібрування 08.09.2021 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено інспекторами патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази

Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 розумів, що проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння саме як водій транспортного засобу у зв`язку з тим, що поліцейський підозрює його в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та повністю погодився із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу.

Так, до матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_1 у результаті із виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, результат огляду на стан сп`яніння був позитивний 2.47 % проміле. Слід зауважити, що в акті огляду в графі щодо згоди із результатом обстежуваної особи наявний власноручний підпис ОСОБА_1 , який повністю підтверджує те, що останній повністю погодився із позитивним результатом огляду на визначення стану сп`яніння. В акті огляду також зазначені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в КНП ПНЦ ІФ ОР (а.с.5), складеного о 22.49 год. 17.04.20221 року у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд ОСОБА_1 був позитивний та становив 2.47 % проміле, в результаті чого було складено протокол про адміністративне правопорушення ААБ №204627.

У відповідності до рапорту оперуповноваженого ВКП Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Я.Стефанишинн (а.с.6) про те, що 17.04.2022 року о 22.30 год. під час перевірки транспортного засобу "Fiat Fiorino", д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 у водія були ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота та тремтіння пальців рук, після чого було викликано патрульну поліцію м. Івано-Франківськ.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт за своїм правовим змістом є службовим документом, яким інформують начальника про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки останні не допитувались у судовому засіданні.

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписами, якими зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, огляд водія на визначення стану сп`яніння за наявності використання працівниками поліції технічних засобів не вимагає присутності свідків.

Таким чином, присутність двох свідків при проведенні огляду ОСОБА_1 при застосуванні працівником поліції технічного засобу не була необхідністю, а тому їх показання в суді першої інстанції чи в апеляційному суді не мають вагомого визначення у доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушенні.

В результаті перевірки доводів апеляційної скарги не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що незгода водія з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу свідчить про недопустимість використання вказаних результатів як доказів доведеності вини у вчиненні адміністративного правопорушення і є правовою підставою для направлення водія на відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад.

При цьому, незгода водія з результатами огляду, який було проведено працівником поліції за допомогою спеціального технічного засобу може бути здійснена різними способами та встановлюється на підставі доказів, які досліджені в судового засіданні.

Незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути здійснена безпосередньо після проведення такого огляду, шляхом активних дій самого водія та висловлена в категоричній чіткій формі.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.

Апеляційний суд вважає доведеним те, що водій ОСОБА_1 17 квітня 2022 року о 22-25 год. в м. Івано-Франківську, по вул.Тисменицька, 208, керував транспортним засобом марки "Fiat Fiorino", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а) ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу "Drager Alcotest 7510" в присутності двох свідків. Результат огляду позитивний-2,47 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв