Єдиний унікальний номер 760/3958/22
Апеляційне провадження № 33/824/2133/2022
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №113375, 15.02.2022 року, 15.02.2022 року ОСОБА_1 у м. Луцьку на перехресті вул. Глушець-Дубівська, керуючи автомобілем «Форд», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги у русі транспортному засобу «БМВ» державний номер НОМЕР_2 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з вищевказаним транспортним засобом, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 16.11 ПДР України.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року, в якій просить апеляційну скаргу задовольнини, оскаржувану постанову скасувати та визнати його невинним у вчинені ДТП.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Свою незгоду з оскаржуваним рішенням апелянт обґрунтовував тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 вимог ПДР не порушував, під час ДТП стояв на місці, а саме водій автомобіля марки «БМВ» порушив вимоги ПДР, чим здійснив зіткнення з автомобілем апелянта.

При вирішені справи, з точки зору апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги ні відеозапис з відеореєстратора, який був в автомобілі апелянта, ні представленого ним висновку Національного науково-експертного центру Головної Ради Українських Офіцерів. Також суд не врахував і факт неможливості уникнення апелянтом зіткнення.

Дані твердження апелянта не можуть бути прийняті апеляційним судом і спростовуються матеріалами справи. При ухвалені оскаржуваної постанови суд першої інстанції належним чином та детально дослідив всі обставини справи, пояснення сторін та представлені ними докази, зазначив їх оцінку в тексті постанови. Зокрема, суд першої інстанції вказав, що інший водій транспортного засобу ОСОБА_2 дійсно вчинив певні порушення ПДР, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності, в той же час безпосереднє зіткнення автомобілів знаходилось в прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями саме ОСОБА_1 , який порушив п. 16.11 ПДР і не надав дорогу транспортному засобу, що наближався до перехрестя по головній дорозі, незважаючи на те, що ОСОБА_1 рухався по другорядній дорозі.

З даним висновком суду першої інстанції в повній мірі погоджується і апеляційний суд. З представленого самим апелянтом відеозапису моменту ДТП вбачається, що він дійсно зупинився з метою пропустити авто, яке рухалося з головної дороги перед здійсненням ним розвороту. Безпосередньо перед тим, як водій автомобіля «БМВ» ОСОБА_2 обігнав попутній автобус і почав здійснювати маневр повороту на право, ОСОБА_1 почав рух свого автомобіля. Незважаючи на те, що його автомобіль рухався досить з незначною швидкістю, він не припинив рух авто з метою надання можливості проїзду авто ОСОБА_2 навіть і після того, як останній здійснив обгін автобуса, ввімкнув покажчик повороту, однак все ще знаходився на головній дорозі безпосередньо перед здійсненням маневру повороту. При цьому, саме продовження руху авто ОСОБА_1 та незупинення його в цей момент і стало причиною ДТП, так як на той час смуга руху для авто ОСОБА_2 після здійснення маневру повороту ще була вільна. За таких умов висновок суду щодо безпосереднього зв`язку зіткнення з діями саме ОСОБА_1 апеляційний суд вважає обґрунтованими. При цьому, не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта стосовно відсутності у нього можливості в уникненні ДТП, оскільки жодних належних доказів на підтвердження відсутності такої можливості до суду представлено не було.

Не може бути прийнятий в якості доказу і наданий ОСОБА_1 висновок Національного науково-експертного центру Головної Ради Українських Офіцерів №25 від 15.03.2022 року.

Оцінці вказаного доказу суд першої інстанції приділив значну увагу. Закрема суд вказав наступне:

«Так, по-перше, згідно характеристики, яка надана суду, ОСОБА_1 є членом Спілки Офіцерів України, волонтером благодійної організації «Національний меморіал», що відноситься до Головної ради українських офіцерів, що, в тому числі, підтверджуються тим, що характеристика викладена на бланку цієї організації. Підписана вказана характеристика Президентом фундації ОСОБА_3 .

Як убачається з самого висновку, він складений та затверджений Головним керівником Національного науково-експортного Центру, головним незалежним науковим експертом Лісним Л.Л., який є одночасно Головою Ради науково-практичних експертиз Національного Науково-Експертного центру Головної Ради Українських Офіцерів, експертами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Таким чином, вказаний висновок фактично складений керівником/головою спілки щодо члена цієї ж спілки ОСОБА_1 , що може вказувати на не об`єктивність цього висновку та ставить під сумнів його висновки. Не можна не звернути увагу й на те, що адвокат у цій справі є Головою Національного Юридичного Центру та Правової Ради Національного Юридичного Центру Головної Ради Українських офіцерів, тобто фактично ходить до керівництва вказаної спілки.

По-друге, вказаний висновок містить суперечливі висновки, аналіз експертами здійснюється виключно на основі власної суб`єктивної думки, оскільки, наприклад, останні оцінюють швидкість руху, пошкодження автомобілей, хоча особисто транспортні засоби вони не оглядали, а швидкість руху автомобілем не встановлена й таких даних у справі немає. Також висновок має посилання на дані, які фактично відсутні у матеріалах справи, що позбавляє суд, у цій частині перевірити дані такого висновку.

Загалом висновок направлений на притягнення до відповідальності водія автомобіля БМВ, оскільки майже кожний абзац висновку закінчується тим, що у ДТП винен саме він, хоча це є виключно прерогативою суду, а експерти вийшли за межі своїх повноважень.

Висновки висновку взагалі не відповідають звичайним висновкам таких експертиз, носять характер припущень: не зазначені підходи, якими керувалися експерти, сума шкоди вирахувана не експертним шляхом, а щодо моральної шкоди, то жоден з експертів не є психологом чи фаховим спеціалістом. Щодо введення в оману водієм працівників поліції, про що також зазначено у висновку, то це виходить за межі компетенції експертів.

Не зазначено які та яким чином, дії водія БМВ нанесли шкоду Державі України та іншим зазначеним у висновку суб`єктам».

З вказаною оцінкою представленого документу в повній мірі погоджується і апеляційний суд. Окрім того, суд звертає увагу і на те, що до вказаного висновку не додано ні документів про право здійснення вказаною організацією експертної діяльності, ні документів щодо досвіду і кваліфікації осіб, які його підписали. Підтвердила відсутність у Національного науково-експертного центру Головної Ради Українських Офіцерів повноважень на здійснення експертної діяльності і представник апелянта в суді апеляційної інстанції, що додатково до тих підстав, які вже зазначив суд першої інстанції, обумовлює неможливість прийняття такого висновку в якості належного доказу по справі.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена відсутність порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба