Справа № 127/9650/22
Провадження № 33/801/592/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 червня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн, а також стягнуто судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 4 частини 1 статті 247 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що він діяв в стані крайньої необхідності відвертаючи найбільш можливу трагічну загрозу, а саме з метою недопущення наїзду на громадянку ОСОБА_3 , яка виходила з транспортного засобу, відкривши різко передні двері.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і його захисник адвокат Середенко М.М. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити. Пояснив, що вулиця в місці події мала невелику ширину і була заставлена машина. Він рухався з невеликою швидкістю, але коли пасажирка ЗАЗ-Віда ОСОБА_3 різко відкрила двері і вийшла з машини, припаркованої з лівого боку дороги, він був змушений здійснити різкий маневр вправо, щоб уникнути наїзду на неї.

Апеляційний суд згідно з вимогами статті 294 КпАП України переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 337108 від 10.05.2022 водій ОСОБА_1 о 11 год 19 хв цього ж дня 10.05.2022 по вул. Шмідта, 6 в м. Вінниці, керуючи автомобілем, Dodge Juarney д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, здійснив наїзд на припаркований автомобіль Mercedes-Benz CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого останній отримав механічні пошкодження.

Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України, а тому його дії були кваліфіковані за статтею 124 КпАП України.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Відповідно до п. 12.2 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до визначення терміну "безпечний інтервал", яке міститься у п. 1.10 ПДР, - це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Правила дорожнього руху України встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Виходячи зі змісту вищезазначених положень Правил дорожнього руху України, якими чітко передбачено, що саме на водієві лежить обов`язок щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, який під час керування транспортним засобом повинен враховувати дорожню обстановку, в тому числі наявність будь-яких перешкод (в даному випадку розпочав рух транспортного засобу, коли пістолет заправної колонки перебував у горловині баку) щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що він діяв в стані крайньої необхідності з метою недопущення наїзду на громадянку ОСОБА_3 , яка своїми діями фактично створила аварійну ситуацію, відкривши різко передні двері припаркованого транспортного засобу, не підтверджені матеріалами справи.

Так, відповідно до п. 12.3. ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Разом з тим, водій ОСОБА_1 з метою уникнення наїзду на громадянку ОСОБА_3 , при виявленні перешкоди для руху, не знизив швидкість аж до зупинки транспортного засобу, скерував кермо праворуч, не впевнившись, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до ДТП та знаходиться в причинному зв`язку з наслідками вказаної ДТП.

Можливе порушення громадянкою ОСОБА_3 ПДР, яке полягало у відкритті нею дверей не переконавшись, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху й притягнення її до адміністративної відповідальності за це за наявності необхідних умов не виключає відповідальності ОСОБА_1 за статтею 124 КпАП України, так як саме між його діями, які становлять порушення правил дорожнього руху і спричиненням шкоди іншому транспортному засобу є прямий причинний зв`язок.

Положення статті 18 КпАП України регламентують, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Так, із дослідженого судом відеозапису з камер спостереження чітко видно, як водій ОСОБА_1 , при виявленні перешкоди для руху, не знизив швидкість аж до зупинки транспортного засобу, а натомість спрямував його на припаркований автомобіль. Двері автомобіля, з якого виходила пасажир ОСОБА_3 дійсно відкрилися безпосередньо перед автомобілем перед керуванням ОСОБА_1 , проти безпосередньо вийшла вона з нього вже момент зіткнення ОСОБА_1 з припаркованим автомобілем.

Суд приймає рішення на підставі сукупності усіх доказів, що містять у справі, й жодний доказ не має для суду наперед встановленої сили, й оцінюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, наявні у справі докази, свідчать про те, що саме невиконання водієм ОСОБА_1 п. 12.1 та п. 13.1 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

По даній справі дослідженням наявних у ній доказів судом першої інстанції достовірно встановлено, що у діях ОСОБА_1 наявний склад оскаржуваного ним адміністративного правопорушення, що передбачене статтею 124 КпАП України, а переконливих доводів, які б ставили під сумнів висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 КпАП України апелянтом не доведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28.06.2022 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник