Провадження № 3/760/8376/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Макуха А.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції у м. Києві, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працює,

за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №337496 від 07.10.2022 року, водій ОСОБА_1 07.10.2022 року о 10.20 год. в м. Києві по вул. Шевченка, 141 керував транспортним засобом «Mazda 6» д/з НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук, відсутня реакція зіниці ока на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря - нарколога водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, вказав, що він виїхав з місця свого проживання, проїхавши близько 700 метрів був зупинений працівниками поліції, які перевірили документи та повідомили, що підозрюють його в керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, він пояснював, що наркотичні речовини не вживає. Він не відмовлявся проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння. Однак зазначив, що їхав до аптеки, так як його дружину готують до операції та йому потрібно купити для неї ліки, тому просив купити ліки, а потім пройти медичний огляд, на що йому працівники поліції відмовили. Після чого склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду особи, яка керувала транспортним засобом, визначено положеннями ст.266 КУАП.

Відповідно до ч.2 цієї статті огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан наркотичного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Положеннями ч.3 вказаної статті визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України і Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно п.3 цього ж розділу Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;почервоніння обличчя або неприродна блідість.

В пункті 7 розділу І Інструкції зазначається, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналіз згаданих положень КУпАП, ПДР і Інструкції дає підстави стверджувати, що водій, або особа, яка керувала транспортним засобом, в разі наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння повинен пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння. Водночас, поліцейські не мають права примусово проводити такий огляд, тому в разі відмови особи від його проходження на неї складається протокол за відповідною частиною ст.130 КУпАП.

На відеозаписі, який долучений до матеріалів справи, зафіксовано факт спілкування поліцейських з ОСОБА_1 . Один із поліцейських повідомляє що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, однак не зазначає ознак які могли бути підставою для проходження огляду на встановлення стану сп`яніння. Потім поліцейським ставиться питання щодо проходження огляду у лікаря - нарколога, не погоджувався із тим, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння, він був згоден пройти такий огляд, але просив дати йому час для того щоб купити та завести ліки. Після цього спілкуються, відеозапис триває 10 хвилин.

Відповідно до ст.9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Згідно з практикою ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп.52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia).

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ у справі «AllenetdeRibemont v. France» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх допустимих і переконливих доказів того, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, то, вважаю, що ОСОБА_1 не порушував вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху і в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Тому провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити.

Керуючись ст.ст.221, 247, 283-285, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадженні у справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва.

Суддя : А.А. Макуха