Справа №: 307/1781/22
Провадження № 3/307/817/22
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 жовтня 2022 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Ніточко В.В.,

з участю захисника ОСОБА_1 адвоката Кустря М.М.,

розглянувши матеріали, якi надійшли від Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області,

про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працює, раніше до адміністративної відповідальності не притягався,

за ч.2 ст.130 Кодексу України про адмiнiстративнi правопорушення (КУпАП),

В С Т А Н О В И В:

поліцейським СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Вовчок В.В. 04 червня 2022 року складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_1 , 04 червня 2022 року, о 19 год. 14 хв., в с. Бедевля, керував мотоциклом Viper, без номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме тремтіння рук, нестійка хода та запах з порожнини рота, від проходження медичного огляду для визначення ступеню алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП не визнав та пояснив, що 04 червня 2022 року, приблизно о 19 год. 14 хв., він йшов по вулиці в с. Бедевля. На зустріч йому їхав мотоцикл, і проїхавши попри нього, водій зупинив даний мотоцикл і кудись побіг. Через декілька секунд до нього на автомобілі приїхали працівники поліції, і повідомили, що він керував мотоциклом, який стояв декілька метрів позаду нього, в стані алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння. Він повідомив поліцейських, що мотоциклом не керував, йому не відомо, чий це мотоцикл, і відмовився від проходження медичного огляду, оскільки в цей час не був водієм, а був пішоходом. Крім цього зазначив, що в його діях відсутня повторність у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки з часу вчинення ним адміністративного правопорушення. передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП 04 квітня 2021 року, минуло більше одного року.

Поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснили, що 04 червня 2022 року, о 19 год. 14 хв., в с. Бедевля, вони перебували на патрулюванні, і побачили, що проїхав мотоцикл. Вони поїхали за мотоциклом, однак водій останнього зупинився, залишив мотоцикл, і пішов пішки. У водія мотоцикла були ознаки алкогольного сп`яніння, і вони запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, однак той відмовився, за що на нього було складено протокол за ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Крім цього зазначили, що до матеріалів справи долучений відеозапис події, з якого вбачається, що одяг водія мотоциклу та ОСОБА_1 є однаковий.

Оглянутими в судовому засіданні відеозаписами події, з яких відомо: з першого відеозапису, а саме, що відеозапис проводиться 04 червня 2022 року, о 19 год. 12 хв., з території АЗС, по дорозі їде мотоцикл. Однак, з даного відео не видно, хто саме перебуває за кермом мотоцикла, і в якому одязі; з другого відеозапису, а саме, що він здійснений із монітора комп`ютера, без зазначення дати, на відео видно, що по дорозі їде мотоцикл, за кермом якого перебуває особа в светрі/куртці з червоними вставками, однак обличчя особи не видно; з третього відеозапису, а саме, що ОСОБА_4 одягнутий у светр з червоними вставками, і відмовляється пройти медичний огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки не керував мотоциклом.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 065614 від 04 квітня 2022 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126, ч. 5, 6 ст.121 КУпАП, за те, що 04 червня 2022 року, о 19 год. 14 хв., в с. Бедевля, керував мотоциклом Viper, який був незареєстрований, без мотошолому та будучи позбавлений права керувати транспортним засобом.

Із постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2021 року відомо, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, за те, що 04 квітня 2021 року керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, і відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02 листопада 2004 року, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а частиною 2 цієї ж статті передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно п.2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Так, відеозаписи події підтверджують обставини зазначені в поясненні ОСОБА_1 , а саме те, що він відмовляється пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, мотивуючи відмову тим, що являється пішоходом, а не водієм.

Однак, відеозаписи події не підтверджують факт того, що саме ОСОБА_1 керував мотоциклом, оскільки на жодному із оглянутих в судовому засіданні відео не видно обличчя водія мотоцикла. Також, на даних відео відсутній факт зупинки працівниками поліції мотоцикла під керуванням водія ОСОБА_1 .

Пояснення поліцейських про те, що одяг ОСОБА_1 є схожим з одягом водія мотоцикла (в частині червоних вставок на светрі), не може бути доказом того, що саме ОСОБА_1 керував даним мотоциклом, оскільки із оглянутих відео не можна чітко встановити, в що був одягнути водій мотоцикла.

Крім цього, на відеозаписі, на якому видно червоні вставки на светрі/куртці водія мотоцикла, не зазначено час та місце проведення відеозйомки, тобто відсутні докази, що дане відео має відношення до події, що мала місце саме 04 червня 2022 року.

Інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили той факт, що ОСОБА_1 , 04 червня 2022 року, о 19 год. 14 хв., в с. Бедевля, керував мотоциклом Viper, без номерного знаку, матеріали справи не містять.

Суд не бере до уваги постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 065614 від 04 квітня 2022 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126, ч. 5, 6 ст.121 КУпАП, за те, що 04 червня 2022 року, о 19 год. 14 хв., в с. Бедевля, керував мотоциклом Viper, який був незареєстрований, без мотошолому та будучи позбавлений права керувати транспортним засобом, оскільки у змісті даної постанови не зазначено, на підставі яких доказів поліцейський прийшов до висновку, що саме ОСОБА_1 керував мотоциклом. Крім цього, про наявність такої постанови ОСОБА_1 довідався в суді.

У відповідності до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Також, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Також, слід зазначити, що згідно постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2021 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, за те, що 04 квітня 2021 року керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, і відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Даний протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений 04 червня 2022 року, відносно події, що на думку поліцейського мала місце 04 червня 2022 року. Тобто, з часу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (04 квітня 2022 року), минуло більше одного року.

Отже, дії ОСОБА_1 працівниками поліції невірно кваліфіковані за ч.2 ст.130 КУпАП.

Крім цього, слід зазначити, що чинним КУпАП не передбачено право суду перекваліфіковувати дії осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності з однієї статті (частини статті) на іншу статтю (частину статті).

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та беручи до уваги вищенаведене, вважаю, що у справі відсутні будь-які докази, яким би підтверджувався факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

А тому, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у даній справі слід закрити за відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст. 283, 284, КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Суддя В.В. Ніточко