Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
02.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці ДМС Зубенка І.І., розглянувши апеляційну скаргу захисниці особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), адвокатки Жук Л.,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2022 року,
ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ); ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце народження - Україна, Чернівецька обл., Новоселицький район, с. Бояни; місце роботи тимчасово не працює; місце проживання АДРЕСА_1 ); закордонний паспорт НОМЕР_1 від 05.02.2019 року; орган, що видав SUCEAVA,
визнано винуватим у порушенні митних правил за ст. 472 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 33 566,00 грн (тридцять три тисячі п`ятсот шістдесят шість грн), із конфіскацією: двигуна до човна, не в комплекті (без гвинта) торговельної марки «TOHATSU», який був у використанні, рік виготовлення не визначено, об`єм двигуна - 429 см3, країна виробництва Японія.
Стягнуто з громадянина Румунії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн (чотириста дев?яносто шість гривень 20 копійок).
Згідно з постановою, 02.10.2021, о 10 год 30 хв, у зону митного контролю на ділянку В`їзд митного посту «Тиса» Закарпатської митниці заїхав легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номерний знак Румунії НОМЕР_2 під керуванням громадянина Румунії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), що прямував з Італії (м. Мілан), де перебував у приватних справах, в Україну до родичів на адресу: АДРЕСА_2 . Формою проходження митного контролю гр. Румунії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) обрав порядок проходження митного контролю смугою руху червоний коридор. Перед проходженням митного контролю ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було запропоновано заповнити митну декларацію, в якій він вказав свої паспортні дані, відомості про транспортний засіб, та наявність у нього товару, а саме: одяг та додаткові речі до одягу, взуття особистого використання, вживані, не сортовані, іноземного виробництва 350 кг, у кількості 35 місць. При усному опитуванні ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) підтвердив відомості, вказані ним у митній декларації, та заперечив наявність будь-яких інших товарів, у тому числі таких, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено. Відповідно ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. В ході митного контролю транспортного засобу та речей громадянина Румунії ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), окрім 35-ти місць з особистими речами, був виявлений не вказаний у митній декларації та не заявлений при усному опитуванні товар, а саме: двигун до човна, не в комплекті (без гвинта) торговельної марки «TOHATSU», бувший у використанні, рік виготовлення не визначено, об`єм двигуна - 429 см3, країна виробництва Японія, країна походження - невідома, у кількості 1 штука. Загальна вага переміщуваного товару згідно з актом зважування становить 43,0 кг. (Акт зважування від 02.10.2021 додається). Вищезазначений товар знаходився у багажному відсіку автомобіля серед особистих речей ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ). Доступ до виявленого товару нічим не утруднювався. Виявлений товар ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) визнав своєю власністю. Згідно протоколу про порушення митних правил, вартість виявленого товару потребує додаткової оцінки із залученням спеціаліста-експерта. Таким чином, ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) не заявив за встановленою формою точні та достовірні відомості про переміщуваний ним товар, який підлягає обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України. Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) статтею 472 Митного кодексу України.
Заслухавши пояснення представника митниці Зубенка І. І., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) та його захисниці, адвокатки Жук Л., неявка яких, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про дату, місце й час судового розгляду, однак до суду не з`явились, заяв та клопотань про причини своєї неявки або про відкладення судового засідання на інший день не подавали.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Відповідно до положень ст. 486 МК України, завданнями провадження в справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з беззаперечним та точним дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
За змістом ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами…., протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, відповідно до ч.1 ст. 495 МК доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта та іншими документами.
Відповідальність за ст. 472 МК України передбачена за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
Дослідивши матеріали справи про порушення митних правил апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції вимоги вказаних вище норм матеріального та процесуального права були дотримані, що місцевий суд всебічно та повно дослідив фактичні обставини справи, прийняв обґрунтоване, справедливе та законне рішення.
Вищенаведені докази у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні передбаченого ст. 472 МК України адміністративного правопорушення, що полягає у недекларуванні товарів, що переміщуються через митний кордон України, тобто не заявленні за встановленою формою точних відомостей про переміщуваний ним через митний кордон України товар, який підлягає обов`язковому письмовому декларуванню.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор Менченко С. В., який склав протокол про порушення митних правил, був упереджений при проведенні перевірки та складанні протоколу щодо ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), що в нього були підстави для обмови ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) та фальсифікації протоколу, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи на такі дані не вказується в апеляційній скарзі, у зв`язку із чим, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги таке.
Відповідно до вимог ч. ч. 1,2,4 статті 374 МК України товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.
Норма частини першої цієї статті застосовується у разі, якщо особа, яка ввозить товари на митну територію України, в`їжджає в Україну не частіше одного разу протягом однієї доби. З метою забезпечення дотримання цієї умови посадові особи органів охорони державного кордону, які здійснюють паспортний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, безпосередньо в процесі здійснення такого контролю інформують посадових осіб митних органів про громадян, які в`їжджають в Україну частіше одного разу протягом однієї доби. У разі якщо товари в обсягах, що не перевищують обмежень, встановлених у частині першій цієї статті, ввозяться на митну територію України особою, яка в`їжджає в Україну частіше одного разу протягом однієї доби, такі товари підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, які видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 377 МК України, товари за товарними позиціями 8701 - 8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.
Відповідно до ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Стаття 472 МК України передбачає відповідальність недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) не заявив за встановленою формою точних відомостей про переміщуваний ним через митний кордон України товар, який підлягає обов`язковому письмовому декларуванню.
Доводи апеляційної скарги про те, що вказаний у протоколі товар ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) не приховував від митного контролю, оскільки він належить іншій особі, а саме ОСОБА_7 , апеляційний суд, з огляду на наведене вище, визнає такими, що не спростовують факту порушення ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) митних правил за ст. 472 МК України, а відповідно і не свідчать про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення. Так, у матеріалах справи відсутні дані про декларування ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) вказаного товару, у тому числі, в митній декларації. ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) у своїх поясненнях підтвердив перевезення вказаного товару та його недекларування у передбаченому законом порядку, між тим, зазначивши, що не задекларував товар, позаяк забув це зробити через втому. Також апеляційний суд бере до уваги і те, що зазначені пояснення ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) узгоджуються з іншими, дослідженими під час розгляду апеляційної скарги доказами, які є належними, послідовними, достовірними, та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) безумовно порушив митні правила, а саме не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей про переміщуваний ним через митний кордон України товар, який підлягає обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України. З огляду на вищезазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) складу передбаченого ст. 472 МК України правопорушення, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) складу цього правопорушення та закриття провадження у справі, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Доводи апеляційної скарги адвокатки Жук Л. про те, що під час складання протоколу ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), який є громадянином Румунії не було забезпечено допомогу перекладача, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, оскільки як убачається з матеріалів справи 02.10.2021 протокол про порушення митних правил складено за участі ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), який своїми підписами підтвердив факт роз`яснення йому передбачених ч. 1 ст. 494 та ст. 498 МК України прав, у тому числі й можливість користуватися послугами перекладача та юридичною допомогою захисника. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що під час складення протоколу ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) потребував послуг перекладача чи заявляв клопотання про залучення захисника.
Відхиляє апеляційний суд доводи адвокатки Жук Л. і про те, що товар є особистою власністю громадянина ОСОБА_5 , який його оплатив, вага товару не перевищує 50 кг, вартість також у межах норми, а саме 190 євро. Апеляційний суд при оцінці вказаних тверджень передовсім звертає увагу на те, що стороною захисту на підтвердження доводів у цій частині не надано жодного належного доказу. Долучену до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу з перекладом не слід вважати допустимим доказом вартості товару, оскільки вказаний документ не завірений належним чином. Також апеляційний суд враховує і той факт, що відповідно до вказаного договору продажу двигуна, продавцем товару є ОСОБА_8 , а покупцем - громадянин ОСОБА_9 , протокол про порушення митних правил складено на ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ). Даних про те, що товар придбано саме за 190 євро, у договорі немає, таких не долучено до матеріалів справи, яка розглядалась місцевим судом, ні під час розгляду апеляційної скарги.
Твердження апелянтки про те, що висновок експерта щодо вартості товару є сумнівним, неналежним доказом у справі, адже експерт припускає ціну товару у відповідності до Інтернет ресурсу, апеляційний суд розцінює критично.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
Будь-яких інших висновків експерта про вартість переміщуваного ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) товару, окрім вищевказаного, матеріали справи не містять.
З указаного вище висновку убачається, що процедура оцінки товару та експертний висновок від 19.11.2021 здійснені та виконані відповідно до Митного кодексу України; Національного стандарту № 1 Загальні засади оцінки майна і майнових прав, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003; Методики оцінки майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 1891 від 10.12.2003; Нормативних та додаткових матеріалів по експертизі товарів, Торгово-промислова палата України, Київ, 2003; Постанови КМУ від 25.08.1998 № 1340 «Про Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним»; та іншими посібниками та інформаційними матеріалами інтернет-ресурсів.
Відповідно до вимог ст. 495 МК України та ст. 251 КУпАП доказами в справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються також висновком експерта, проведеного відповідно до вимог ст. 515 МК України та ст. 273 КУпАП.
В апеляційній скарзі сторона захисту не посилається на будь-які порушення вимог законодавства при проведенні товарознавчої експертизи товару, на неправильність чи неповноту при проведенні та складанні висновку, а також не міститься жодних клопотань про призначення експертного дослідження.
При цьому, апеляційний суд констатує, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, відтак правильно застосував щодо ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) вид стягнення, який передбачено санкцією ст. 472 МК України, належним чином умотивувавши судове рішення.
Також апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) стягнення у виді штрафу та конфіскації товару безпосереднього предмету порушення митних правил, - є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення.
Погоджуючись із видом та розміром накладеного на ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) адміністративного стягнення, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною захисту не надано доказів, які б спростовували загальну вартість товару безпосереднього предмету порушення митних правил, яка встановлена експертним висновком від 19.11.2021 та свідчили про те, що вартість товару є нижчою за ту, що встановлена цим експертним висновком.
Тому, притягнення ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) до адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством та попередження вчинення ним нових правопорушень.
На інші доводи, які можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не встановлені.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не має права самостійно витребовувати докази, викликати свідків, призначати експертизи, тощо; те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі й про накладення на ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) адміністративного стягнення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка Жук Л. в інтересах ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2022 року, щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),- залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН