Справа № 307/1926/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
02.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Коструб В. В. в інтересах ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , гр. України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Згідно з постановою, 07 квітня 2021 року, о 10 годині 48 хвилин, на автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ, 242 км, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz ACTROS», номерний знак НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння, на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвокат Коструб В. В., вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що викладений у протоколі зміст адміністративного правопорушення є незрозумілим, позаяк виникає питання у чому саме полягає вина водія: чи у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння чи у відмові водія від проходження огляду на стан сп`яніння. На переконання апелянта, неправильне та нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист. До того ж, апелянт вказує, що всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейські не направили ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я, про що свідчить відсутність у матеріалах справи відповідного направлення. Письмові пояснення свідків події, на переконання апелянта, також не можуть братися до уваги, позаяк ці особи не допитувались у суді першої інстанції, тому їх покази не є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення. Апелянт вважає, що у матеріалах справи відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Коструба В. В., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку SMS- повідомлення від 25.05.2022. Однак, вказані особи до апеляційного суду не з`явилися, клопотань та заяв про відкладення судового розгляду на інший день не подавали. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вказаних осіб, апеляційний суд бере до уваги той факт, що судове засідання неодноразово відкладалось за клопотаннями адвоката Коструба В. В., зокрема 03.11.2021 (а. с. 29); 24.05.2022 (а. с. 31); а також те, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явився на розгляд справи, тому, при вирішенні питання щодо проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Коструба В. В., суд апеляційної інстанції бере до уваги і практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Коструба В. В., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №491185, , 07 квітня 2021 року, о 10 годині 48 хвилин, на автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ, 242 км, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz ACTROS», номерний знак НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння, на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що такий складений у присутності двох свідків, - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами підтвердили, що обставини, викладені у протоколі мали місце 07.04.2021 за участі ОСОБА_1 .
Вищевказані свідки також підтвердили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження освідування і у своїх письмових поясненнях. Так, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки автомобіля, так і в закладі охорони здоров`я. Водійського посвідчення ОСОБА_1 при собі не мав. Від підпису протоколу про адміністративне правопорушення та від отримання його копії відмовився (а. с. 3, 4).
Відповідно до довідки, сформованої на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідних категорій серії ВХО 162089 від 10.05.2018 (а. с. 5).
Крім того, на відеозаписі, що міститься на DVD-диску, чітко зафіксовано, що водій ОСОБА_1 пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки автомобіля або у медичному закладі відхилив у присутності двох свідків, за що відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1ст. 130 КУпАП.
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збиранні у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Білий С. В. був упереджений під час спілкування та пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
У матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що у поліцейського були підстави для обмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у тому, що він відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного та наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
При оцінці доводів апелянта щодо того, що викладений у протоколі зміст адміністративного правопорушення є незрозумілим, позаяк виникає питання у чому саме полягає вина водія: чи у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння чи у відмові водія від проходження огляду на стан сп`яніння, апеляційний суд їх відхиляє з огляду на таке.
Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №491185, складений відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд не вбачає жодних підстав для визнання процесуального документу неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Так, у протоколі чітко вказано, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження освідування на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2. 5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тому твердження адвоката Коструба В.В. про начебто незрозуміле формулювання адміністративного правопорушення є такими, що спростовуються доказами у справі.
Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться належні та допустимі докази, які підтверджують факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта про те, що всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція), поліцейські не направили ОСОБА_1 на освідування у заклад охорони здоров`я, про що свідчить відсутність у матеріалах справи відповідного направлення. Водночас, при оцінці доводів апелянта про відсутність у матеріалах справи направлення для огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд звертає увагу на те, що бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважає, що відсутність вказаного направлення не є доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України та є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
При цьому, апеляційний суд критично оцінює твердження сторони захисту про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, а тому він є неналежним доказом. Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що ст. 256 КУпАП, яка визначає зміст протоколу, не передбачено необхідності зазначення у ній таких даних. Протокол складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та відповідно до п. 9 Інструкції.
Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не допитано свідків, тому їх пояснення слід визнати неналежними доказами у справі, апеляційний суд вважає безпідставними, позаяк у матеріалах справи відсутні будь-які заяви чи клопотання сторони захисту про виклик до суду свідків події, витребування тих чи інших доказів. Окрім того, з оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Коструб В. В. брали участь у розгляді справи у місцевому суді, однак жодних усних чи письмових клопотань такого змісту вказані особи не заявляли. При цьому, вказана обставина не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, яка вважається обґрунтованою та законною.
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
Вищезазначені докази, які підтверджують факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ні особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ні його захисником, адвокатом Кострубом В. В. не спростовані та беззаперечно свідчать про те, що вина водія ОСОБА_1 є безумовно доведеною.
На інші доводи, які могли би слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку про те, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Коструб В. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Коструб В. В. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН