Справа № 473/2224/22
Провадження №3/473/810/2022
П О С Т А Н О В А

іменем України

"14" листопада 2022 р. м. Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Домарєва Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Козаченко О.І.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла від Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААБ №090725 від 20.08.2022, водій ОСОБА_1 20.08.2022 о 23 год. 40 хв. в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, по вул. Першотравневій, керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота); в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, від продуття Alcotest Drager та проходження медичного огляду в КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» ВМР відмовився в присутності двох свідків.

Посадовою особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

В судове засідання захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Вялова І.М. не з`явилась. Надіслала до суду письмові пояснення, в яких просить розглядати справу у її відсутність та у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки будь-які докази керування транспортним засобом відсутні, як і докази вини ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, захисник посилається, на те, що відеозапис зроблений лише відносно проходження огляду на стан сп`янніння, при цьому без встановлення особи, яка проходить огляд та без встановлення осіб свідків-невидимок, які зазначені в протоколі, однак, жодним чином їх присутність не відслідковується на доданому відео. Поліцейський при оголошенні змісту протоколу з невідомих причин приховав їх дані, не зачитавши їх прізвищ, не встановивши їх осіб, а тому письмові свідчення так званих віртуальних свідків-невидимок є недопустимими доказами по справі. Сам відеозапис не відображає всього процесу, є неповним, тобто, не відповідає Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і відео і кінозйомки, затверджений наказом №1026 від 18.12.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за №28/32990. Вважає відеозапис недопустимим доказом.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до такого.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності із ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст.252 КУпАП, суд має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст.6 Конвенції.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом. Зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є підтвердженою та доводиться:

- фактичними даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення ААБ №090725 від 20.08.2022(а.с. 1);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 20.08.2022 (а.с. 3, 4);

- відеозаписом, з якого вбачається, зокрема, транспортний засіб «Volkswagen Passat», та як ОСОБА_1 хоча і говорить, що ним не керував, проте, одночасно повідомляє, що приїхав на ньому, спиртні напої вживав, продувати алкотестер та їхати до лікарні відмовляється, протокол підписувати також відмовляється (а.с. 6).

Таким чином, судом враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень, яке не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Так, суд не погоджується з позицією захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки, з відеозапису, в т.ч., вбачається, що останній, хоча і говорить, що не керував, але одночасно також повідомляє, що приїхав на ньому, спиртні напої вживав, продувати алкотестер та їхати до лікарні відмовляється, як і підписувати протокол. Даним відеозаписом спростовуються позиції захисника щодо некерування ОСОБА_1 автомобілем.

Що стосується посилання захисника на недопустимість відеозапису події як доказу винуватості, то з такими твердженнями суд не погоджується.

Так, згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою виявлення або фіксування правопорушення.

Як вбачається з диску, який наданий працівниками поліції, на такому зафіксовані відеозаписи, які в сукупності підтверджують обставини справи.

Даний відеозаписсумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації. Відеозапис є належним та допустимим доказом.

Стосовно доводів захисника щодо відсутності свідків події на відео, вони не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто, в даному випадку порушень вимог закону не встановлено.

Виходячи із вищевикладеного, суд не погоджується з позицією захисника щодо відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого правопорушення та його характер, дані про особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, суд вважає доцільним застосування до ОСОБА_1 міри адміністративного стягнення у виді та тривалістю, передбаченими санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, стосовно водіїв.

Разом з цим, відповідно до ст.401 КУпАП, у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір.

Керуючись ст.401, ч.1 ст.130, ст.ст. 283-285 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп., в доход держави (рахунок: UA0014001, отримувач: Миколаївське ГУК/Микол.обл./21081300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37992030, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 21081300, найменування: адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до ст.ст. 307, 308 КУпАП, в разі несплати штрафу у строк не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцем знаходженням майна, яким стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яноста шести) гривень 20 коп. (отримувач коштів: Микол.ГУК/тг м.Вознесенськ/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ): 37992030; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); розрахунковий рахунок: UA0014446; код класифікації доходів бюджету: 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); наявність відомчої ознаки: «00» Без деталізації за відомчою ознакою; призначення платежу: судовий збір за розгляд справи у Вознесенському міськрайонному суді Миколаївської області).

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня її оголошення.

Суддя Н.В.Домарєва