Справа № 149/1407/22
Провадження № 33/801/717/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., з участю секретаря судового засідання Олійник Г.Є., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Кравчука Михайла Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 183-1 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 183-1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 496,20 грн.

У постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 , відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01.05.2022, допустив заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 211 460,71 грн, що перевищує суму сукупного розміру заборгованості по сплаті аліментів за шість місяців, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 183-1 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що наявність складу адміністративного правопорушення та вина ОСОБА_1 підтверджуються доказами, що містяться у матеріалах справи.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, адвокат Кравчук М.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу у відсутність особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, чим обмежив його у праві на захист, а також не дослідив обставини, що пом`якшують відповідальність, зокрема, майновий стан правопорушника, оскільки він є безробітнім та немає у власності нерухомого майна, не перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення та не отримує ніяких видів допомог, пільг чи субсидій.

При цьому, скаржником зазначено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення відсутня, оскільки він немає доходу, який би дозволяв здійснити закриття заборгованості по аліментам.

Крім того, у дочки правопорушника ОСОБА_2 претензії до батька щодо виплати заборгованості по аліментам відсутні.

Окрім іншого, в апеляційній скарзі порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Кравчук М.О. апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених у ній та надав при цьому відповідні пояснення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ст. 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

На підтвердження обставин щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження заявник зазначає, що копію оскаржуваної постанови судом першої інстанції було відправлено лише 02 серпня 2022 року та отримано ОСОБА_1 04.08.2022, що підтверджується копією конверту, долученою до матеріалів апеляційної скарги.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно вимог статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, вирішення справи в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №5 від 12.05.2022, ОСОБА_1 , відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01.05.2022, допустив заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 211 460,71 грн, що перевищує суму сукупного розміру заборгованості по сплаті аліментів за шість місяців, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 183-1 КУпАП.

Згідно вимог частини першої статті 183-1 КУпАП несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, - тягне за собою виконання суспільно корисних робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин.

Із об`єктивної сторони таке правопорушення характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів, зокрема, на утримання дитини. При цьому, обов`язковим елементом складу правопорушення є настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною дванадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 КпАП України, державний виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 183-1 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення №5 від 12 травня 2022 року, виконавчому листі Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області №2-696/2008 від 20.06.2008; постанові про відкриття виконавчого провадження №45330622 від 06.11.2014; розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №45330622, з якого вбачається, що сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів перевищує суму платежів за 6 місяців та іншими зібраними у справі доказами.

Щодо тверджень скаржника про безпідставний розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , порушення судом його прав на захист, то апеляційний суд звертає увагу на те, що як вбачається із матеріалів справи, останній про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився та не повідомив причин неявки.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною другою статті 268 КУпАП закріплено перелік справ, у яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Справи про притягнення особи до відповідальності за ст. 183-1 КУпАП до цього переліку не входять.

Водночас, в скарзі не наведено переконливих доводів, яким чином розгляд справи судом першої інстанції у відсутність особи вплинула на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, зокрема на повноту з`ясування судом попередньої інстанції фактичних обставин справи.

Між тим, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, процесуальні права ОСОБА_1 поновлені шляхом звернення до апеляційного суду і під час апеляційного розгляду судом безпосередньо перевірені докази, якими обґрунтовані обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідні права були забезпечені ОСОБА_1 під час перегляду справи в апеляційному суді, однак жодних доказів на спростування вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 183-1 КУпАП, останній не надав.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи про не дослідження судом першої інстанції обставин, що пом`якшують відповідальність, суд оцінює критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи такі обставини відсутні і доказів про наявність таких обставин самим ОСОБА_1 протягом усього часу розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суду апеляційної інстанції, надано не було, а відсутність коштів та не працевлаштування правопорушника не є обставиною, що пом`якшує відповідальність.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення відсутня, так як він немає доходу, який би дозволяв здійснити закриття заборгованості по аліментам, оскільки відсутність матеріального забезпечення особи не звільняє його від обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дитини.

Посилання на відсутність з боку доньки правопорушника претензій до батька по сплаті аліментів на її утримання, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки вони не спростовують факту невиконання ОСОБА_1 покладеного на нього обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини.

Таким чином, з урахуванням зазначеного вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів у справі не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди заявника апеляційної скарги з оскаржуваною постановою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на виконання вимог статті 245 КУпАП у повній мірі дослідив усі докази в їх сукупності, надав їм правильну правову оцінку, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого, частиною першою статті 183-1 КУпАП.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною першою статті 183-1 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 183-1 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

В статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року N789-XII, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частинами першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, враховуючи, що одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання і матеріальне утримання дитини та враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції частини першої статті 183-1 КпАП України у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин, яке відповідає положенням статті 33-35 цього Кодексу щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, і відповідає особі правопорушника.

Будь - яких даних про неможливість виконання ОСОБА_1 даного виду робіт як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції надано не було.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року.

Апеляційну скаргу адвоката Кравчука Михайла Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В. В. Оніщук