Справа № 303/6673/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
27.10.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Логай І. І. в інтересах ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Логай І. І., просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, позаяк такий пропущено через поважні причини. Стверджує, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 упродовж десятиденного строку на апеляційне оскарження не отримував, і лише після того, як його представник звернувся до суду першої інстанції із відповідною заявою про ознайомлення з матеріалами справи, йому став відомий зміст судового рішення. Апелянт вважає постанову незаконною, такою, що підлягає скасуванню, - стверджує, що на місці зупинки автомобіля ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння не проходив, оскільки приладам, за допомогою яких поліцейські проводять освідування на стан алкогольного сп`яніння не довіряє, при цьому пройти огляд у медичному закладі у присутності свідків водію не запропонували і до медичного закладу його не направляли, чим порушили вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні пояснення свідків, немає акту огляду фіксації ознак сп`яніння, відсутнє направлення до медичного закладу. На думку апелянта, під час розгляду справи місцевим судом не перевірено дотримання порядку та процедури направлення ОСОБА_1 на проходження медичного огляду, а також не з`ясовано від якого саме огляду він відмовився на місці зупинки транспортного засобу чи у медичному закладі. На підставі вищезазначеного, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення слід визнати слушними, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Логая І. І., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку SMS- повідомлення від 21.09.2022. У надісланій до суду заяві від 27.10.2022, адвокат Логай І. І. просив відкласти судове засідання на інший день. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та адвоката Логай І.І. апеляційний суд бере до уваги той факт, що судове засідання неодноразово відкладалось за заявами адвоката Логая І. І., зокрема 18.02.2022; 18.08.2022; 20.09.2022; а також те, що ОСОБА_1 та адвокат Логай І.І. жодного разу не з`явились на розгляд справи, тому, при вирішенні питання щодо проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Логая І. І. суд апеляційної інстанції, окрім наведеного, також враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Логая І. І., відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
При вирішенні питання про поновлення пропущеного на оскарження судового рішення строку, апеляційний суд бере до уваги наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Логай І. І., були обізнані з тим, що у провадженні Мукачівського міськрайонного суду перебуває справа про адміністративне правопорушення щодо першого. Про те, що справа призначена до розгляду у суді першої інстанції 01.12.2021, апелянту була надіслана судова повістка, і те, що ОСОБА_1 її особисто отримав, підтверджується матеріалами справи, а саме рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що міститься у матеріалах справи. Як убачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Логай І. І. до суду не з`явились, а з матеріалів справи - що копія оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 надіслана поза межами встановленого законом триденного строку. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк з наведенням відповідних мотивів.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №518488, викладені у рапорті поліцейського обставини мали місце 14 серпня 2021 року за участі ОСОБА_1 (а. с. 5).
Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №590293 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 6).
Відповідно до довідки, сформованої на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії серії НОМЕР_2 від 11.05.2018.
Крім того, на відеозаписі, що міститься на DVD-диску, чітко зафіксовано, що водій ОСОБА_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці ДТП або у медичному закладі, ОСОБА_1 відхилив, зазначивши, що категорично відмовляється від освідування, за що відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення.
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збиранні у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський ОСОБА_2 був упереджений під час спілкування та пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту під час розгляду апеляційної скарги.
У матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що у поліцейського були підстави для обмови особи, яка притягується до адміністративної ОСОБА_1 у тому, що він відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного та наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Таким чином норми ПДР встановлюють у першу чергу обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.
Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться належні та допустимі докази, які підтверджують факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не пройшов освідування на місці ДТП, оскільки приладам, за допомогою яких поліцейські проводять огляд на стан алкогольного сп`яніння він не довіряє, при цьому пройти огляд у медичному закладі у присутності свідків водію не запропонували і туди не направляли, чим порушили вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відхиляючи твердження в цій частині, апеляційний суд вважає, що окрім письмових доказів, що містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано визнав наявний у справі відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки відеоматеріал отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Зі змісту відеозапису, який був досліджений судом апеляційної інстанції вбачається, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 на місці дорожньо-транспортної пригоди за його участі, поліцейські виявили в нього ознаки, які давали підстави підозрювати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, тому запропонували йому пройти освідування на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 спочатку дав згоду, однак через декілька хвилин категорично відмовився.
Отже, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що будь-які твердження адвоката Логая І. І. про те, що його підзахисному не пропонували пройти освідування у закладі охорони здоров`я, і те, що поліцейськими не дотримано процедури та порядку направлення ОСОБА_1 на проходження огляду, є надуманими і такими, що спрямовані виключно на намагання ОСОБА_1 ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним судом визнаються необґрунтованими твердження апелянта про те, що відсутність направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння свідчить про те, що поліцейський не направляв водія ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Відхиляючи твердження в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим вважає, що відсутність вказаного направлення не є доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України та є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. Отже, у контексті цього, апеляційний суд враховує той факт, що направлення для проходження відповідного огляду надається у разі згоди водія пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого освідування.
Інші доводи, на які посилається апелянт, зводяться до його незгоди з оскаржуваною постановою, не спростовують висновків місцевого суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке могло призвести до ухвалення незаконного судового рішення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому коконом порядку буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану адвокатом Логай І. І. апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту в апеляційній скарзі не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Логай І. І., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Поновити адвокату Логаю І. І строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Логай І. І. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН