справа № 631/518/22
провадження № 3/631/407/22
П О С Т А Н О В А
І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2022 року селище міського типу Нова Водолага
Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Т. М., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Нова Водолага Харківського району Харківської області, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:
До Нововодолазького районного суду Харківської області засобами поштового зв`язку від Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 .
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 380398 від 23 серпня 2022 року вбачається, що 23 серпня 2022 року о 02 години 00 хвилин, громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля будинку № 83-А по вулиці Харківській в селищі міського типу Нова Водолага, висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав, пояснивши, що перебуваючи на своєму подвір`ї вирішив підняти дерев`яний паркан, який незаконно перемістила сусідка ОСОБА_2 та який нахилився від вітру та падав на його автомобіль, але паркан частково завалився. Після чого вийшла ОСОБА_2 і почала його ображати, висловлюючись на його адресу нецензурною лайкою. Вказані події відбувались на земельній ділянці ОСОБА_1 , на сусідчину територію він не заходив, її не ображав. Також ОСОБА_1 повідомив суду, що у них з сусідкою давно склалися неприязнені стосунки з приводу розмежування їх земельних ділянок та на даний час у Нововодолазькому районному суді Харківської області розглядається цивільна справа з єдиним унікальним № 631/422/20 за його позовом до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованих елементів, що розташовані на земельній ділянці.
Суддя, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прийшов до наступного висновку.
Згідно зі статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Разом з тим, у цій ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколу про адміністративні правопорушення, визначеного статтею 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на таке.
В обґрунтування вини ОСОБА_1 працівниками Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області надані наступні докази, які безпосередньо були досліджені у судовому засіданні, а саме:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 380398 від 23 серпня 2022 року, складений поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом Божедай І. В., з якого вбачається, що 23 серпня 2022 року о 02 години 00 хвилин, громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля будинку № 83-А по вулиці Харківській в селищі міського типу Нова Водолага, висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян (а. с. 2);
- копію рапорту старшого інспектора чергового Чергової частини Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції І. Полтавського про те, що 23 серпня 2022 року о 01 годині 50 хвилин надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 23 серпня 2022 року о 01 годині 46 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , сусід з товаришем кидають палки у вікна заявниці, кричать та перебувають у стані алкогольного сп`яніння; заявник ОСОБА_2 . Заяву зареєстрованого в Інформаційно телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (Журнал єдиного обліку) за № 1436 від 23 серпня 2022 року (а. с. 4);
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 23 серпня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_2 просить вжити відповідних заходів по відношенню до сусіда, який 23 серпня 2022 року близько 02 години 00 хвилин поламав дерев`яний паркан та погрожував фізичною розправою (а. с. 5);
- письмові пояснення ОСОБА_2 від 23 серпня 2022 року, яка вказала, що 23 серпня 2022 року близько 02 години 00 хвилин почула шум та гавкіт собак, після чого вийшла на подвір`я та побачила, як сусід та ще один незнайомий їй чоловік, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, почали їй погрожувати фізичною розправою. В ході суперечки, ОСОБА_2 побачила, що її паркан повністю завалений. На її зауваження чоловіки не реагували та поводили себе агресивно, при цьому під час сварки ОСОБА_1 ображав її брутальною лайкою (а. с. 6);
- письмові пояснення ОСОБА_1 від 23 серпня 2022 року, який пояснив, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану він разом із дружиною та тестем переїхав мешкати у селище міського типу Нова Водолага у будинок, який отримав у спадщину після смерті батьків. По сусідству з ним знаходиться будинок, де мешкає ОСОБА_2 . 23 серпня 2022 року близько 02 години 00 хвилин у його сусідки виникло непорозуміння щодо розміщення дерев`яного паркану між його домоволодінням та домоволодінням ОСОБА_2 . Як зазначив ОСОБА_1 цей паркан постійно руйнується та був самовільно переміщений покійним чоловіком сусідки на його межу, у зв`язку з чим на даний час на розгляді у Нововодолазькому районному суді Харківської області наявний цивільно-правовий спір (справа № 631/422/20). 23 серпня 2022 року ОСОБА_1 взагалі не ображав сусідку ОСОБА_3 , та не погрожував їй нічим. Чому його сусідка викликала працівників поліції не відомо (а. с. 7);
- письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 23 серпня 2022 року, які пояснили, що 23 серпня 2022 року о 02 годині 15 хвилин вони почули шум у сусідів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вийшовши на вулицю та підійшовши до домоволодіння сусідів, вони побачили як ОСОБА_1 ображає нецензурною лайкою ОСОБА_2 , на зауваження не реагував (а. с. 8, 9);
- письмові пояснення ОСОБА_6 від 23 серпня 2022 року, який вказав, що 23 серпня 2022 року залишився ночувати у матері ОСОБА_3 . Близько 02 години 00 хвилин вони почули гуркіт від падіння старого дерев`яного паркану. Вийшовши на подвір`я, побачили сусіда ОСОБА_1 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння. В ході суперечки з приводу паркану, ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , на зауваження не реагував (а. с. 10).
Як вже зазначалося вище провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності (стаття 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
У відповідності до частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Нормами статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення імперативно визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Так, згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 380398 від 23 серпня 2022 року ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення а саме те, що 23 серпня 2022 року о 02 години 00 хвилин, він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля будинку № 83-А по вулиці Харківській в селищі міського типу Нова Водолага, висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян.
Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.
Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона).
Об`єктивна сторона правопорушення це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.
Суб`єктивна сторона правопорушення це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).
Відповідно до диспозиції статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення дрібним хуліганством є нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення буде порушено громадський порядок і прагне цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей. Умисний прояв винним явної неповаги до оточуючих головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки хулігана.
Крім того, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого.
Тобто, головною рушійною силою хуліганських дій є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Таку правову позицію висловила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к.
Таким чином підсумовуючи вище викладене слід зазначити, що у сенсі статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення дрібне хуліганство відноситься до правопорушень, які посягають на громадський порядок. Поняття «дрібне хуліганство» це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе приставання до громадян та інші подібні дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян, якщо вони за своїм характером не тягнуть застосування заходів кримінального покарання. Дрібне хуліганство характеризується наявністю умислу особа, яка скоїла дрібне хуліганство, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок, і бажає чи свідомо допускає вияв неповаги до суспільства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
Також слушним буде зауважити, що громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Верховний Суд України у постанові від 04 жовтня 2012 року у справі № 5-17кс12 сформулював правову позицію, відповідно до якої громадський порядок слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформулювався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного тощо.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Характерною ознакою хуліганства є безпричинне вчинення зазначених в диспозиції вказаної статті дій. Разом з тим, за судовою практикою не являються хуліганством дії які, хоча і містять ознаки правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, але були вчинені на ґрунті неприязних відносин.
Як убачається із наявних матеріалів справи, у тому числі пояснень ОСОБА_1 від 23 серпня 2022 року, між ним та ОСОБА_2 наявний конфлікт (спір) щодо незаконного переміщення паркану та встановлення меж земельних ділянок. Тобто між сторонами виникли цивільно правові відносини, які на даний час є предметом розгляду у суді.
Обстановка й обставини подій, які мали місце 23 серпня 2022 року близько 02 години 00 хвилин, а саме коли відбувся словесний конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчать про те, що він був зумовлений особистою неприязню один до одного, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам.
Аналізуючи правову природу конфлікту, в ході якого ОСОБА_1 була застосована нецензурна лайка, необхідно дійти висновку про відсутність в ньому такої необхідної складової правопорушення як наявність вини у формі прямого чи непрямого умислу на порушення саме громадського порядку.
Отже, за наслідками розгляду даного адміністративного матеріалу з наданих органом поліції у якості доказів фактичних даних не можливо з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом» констатувати факт хуліганського мотиву поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Також слід відмітити, що суть порушення, викладена у протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 не відповідає диспозиції статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення зокрема, не зазначено, в якому саме публічному (громадському, людному) місці відбулося правопорушення. Згідно наданих до матеріалів справи пояснень не можливо встановити, що вищевказаний конфлікт, який супроводжувався нецензурною лайкою, відбувався саме в громадському місці. Хоча обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є місце його скоєння, а саме громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (стаття 1 Закону України від 22 вересня 2005 року № 2899-ІV «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення»).
Наявні матеріали справи доводять лише побутовий характер сварки, яка виникла на ґрунті неприязних взаємовідносин між двома сусідами, які не можуть порозумітись та дійти згоди щодо порядку користування суміжною територією домоволодінь та дотримуватись принципів добросусідства.
Викладені у фабулі протоколу дії, що ставляться у вину ОСОБА_1 , не можуть бути кваліфіковані як дрібне хуліганство, оскільки адміністративна відповідальність за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає лише у випадку якщо нецензурну лайку вчинено у громадському місці, та коли такими діями порушено громадський порядок і спокій громадян.
У цій справі в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не розкрито вказаної диспозиції статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та не вказано, який саме громадський порядок порушено, як порушено спокій громадян і яких саме. При цьому важливим є те, що немає посилання на причину скоєного. Ці обставини також ставлять під сумнів наявність складу правопорушення за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та має трактуватися на користь ОСОБА_1 .
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року в справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а указав, що силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 473/2010/17 Верховний Суд зазначив, що розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості винувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно слідує, що стандарт «достатніх підстав (доказів) вважати», котрим фактично послуговується компетентна особа при складані проколу про адміністративне правопорушення, є нижчим ніж стандарту «поза розумним сумнівом».
Для цілей стандарту «достатніх підстав (доказів) вважати» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують особу з певним правопорушенням (демонструють імовірну причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше провадження у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак суд при розгляді справи по суті, у тому числі при їх оцінці керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» та таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до частини 1 статті 9 та статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Тобто, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності (постанова Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 383/1120/16-а (провадження № 2-а/383/4/17).
Відповідно оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Як наслідок, на переконання суду, дані відображенні у протоколі про адміністративне правопорушення про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів.
Навпаки, із наданих матеріалів судом встановлено відсутність у діях ОСОБА_1 , мотиву порушувати громадський порядок і спокій громадян, а отже і відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Суттю адміністративного провадження є розгляд справи, який складається із: а) здійснення юридичної оцінки зібраних матеріалів; б) повного та всебічного дослідження матеріалів справи; в) встановлення об`єктивної істини у справі; г) винесення рішення (постанови) і доведення їх до відома учасників провадження.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з частиною 2 статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова про закриття провадження виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З огляду на зазначене, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 2, 7, 9 13, 23, 173, 245, 246, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 249 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
П О С Т А Н О В И В:
Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (пункт 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т. М. Трояновська