Справа № 567/1134/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року м. Острог

Суддя Острозького районного суду Рівненської області Венгерчук А.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, паспорт НОМЕР_1 , виданий Ізяславським РВ УМВС України в Хмельницькій області,

за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

(права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України ОСОБА_1 роз`яснені)

встановила:

ОСОБА_1 24.08.2022 близько 12:13 год., перебуваючи в АДРЕСА_1 , ображав свою колишню дружину ОСОБА_2 , погрожував, виганяв з будинку, чинив відносно неї своїми діями психологічний тиск, чим вчинив домашнє насильство.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Пояснив, що 24.08.2022 між ним та його колишньою дружиною виник словесний конфлікт з приводу його проживання та користування житлом. Заперечив, що погрожував дружині, вказав, що під час конфлікту він не висловлював на адресу ОСОБА_3 будь-яких образ та нецензурної лайки.

Представник ОСОБА_4 адвокат Мишак Д.Е. подав клопотання про закриття провадження в справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 пояснила суду, що вона перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Зазначила, що 24.08.2022 близько 12:13 год. між нею та ОСОБА_1 виник конфлікт в ході якого ОСОБА_1 ображав її, поводив себе агресивно, шарпав її за руки. Через побоювання за себе вона вимушена була викликати працівників поліції. Вказала, що на даний час примирення між ними не відбулося та стосунки залишилися напруженими.

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, надавши оцінку всім доказам в їх сукупності та взаємозв`язку, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з огляду на наступне.

За змістом ст.ст.251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, визначаючись із зазначенням нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, вважаю за необхідне вказати наступне.

Так, відповідно до ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення, органу (посадової особи), яка її виносить повинна містити: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ст. 8 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Частиною 2 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Таким чином, допустимими та належними доказами у справі має бути підтверджено факт повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою статті 173-2 КУпАП, за яке особу було піддано адмінстягненню.

Так, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №411225 щодо ОСОБА_1 складено за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, однак до протоколу не додано належним чином завірену постанову суду, яка набрала законної сили, підтверджуючу притягнення упродовж року зазначеної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови Острозького районного суду від 22.08.2022 у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вбачається, що його було звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі було закрито.

Отже, у цій справі факт вчинення дій ОСОБА_1 станом на 24.08.2022 у статусі особи, яка протягом року піддавалася адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 173-2 КпАП не встановлено.

Разом з тим, у КУпАП, відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У даній справі констатовано факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за який відповідальність регламентована ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно й особа, яка вчинила це адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

При цьому, враховуючи, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 1 КУпАП, крім іншого, є і запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, слід дійти висновку, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого винувачення, зазначеного в протоколі, однак лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження.

З позиції Верховного Суду в постанові від 19 жовтня 2021 року в справі №552/2540/20 витікає, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації/зміни кваліфікації допускаються лише в бік покращення становища особи, зокрема шляхом застосування закону про менш тяжке діяння. Закриття судом провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій не узгоджується із завданнями судочинства. Відмова від переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено звинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного і створить умови для повторної віктимізації.

Наведене (щодо закриття провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій) також узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 (справа №288/1158/16-к).

Оскільки відсутні відомості про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення, протягом року до часу вчинення інкримінованого правопорушення, тому його дії не можна кваліфікувати за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

За наведених обставин, враховуючи, що перекваліфікація інкримінованого особі правопорушення призводить до пом`якшення відповідальності, приходжу до висновку про необхідність такої перекваліфікації та вважаю доведеним, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП. При цьому перекваліфікація дій не порушує прав ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №411225 та матеріалами справи: рапортом від 24.08.2022, поясненнями ОСОБА_2 .

Статтею 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З досліджених судом матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, а саме вчинив умисні дії психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 .

Таким чином, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Застосовуючи вид адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність. При накладенні адміністративного стягнення судом взято до уваги те, що ОСОБА_1 за віком є працездатною особою.

Враховуючи наведені обставини та особу правопорушника, при альтернативі стягнень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що буде необхідним та достатнім для попередження вчинення ним нових правопорушень.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення, а тому з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.24, 221, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення

постановила:

визнати ОСОБА_1 таким, що вчинив правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 496,20 грн.

У разі несплати штрафу в 15-ти денний термін, штраф підлягає примусовому стягненню з ОСОБА_1 в порядку ст.308 КУпАП у подвійному розмірі, а саме: в сумі 680 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.