Номер провадження: 33/813/955/22
Номер справи місцевого суду: 522/2637/22
Головуючий у першій інстанції Іванов В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/2637/22

Номер провадження: 33/813/955/22

Одеський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

Особи, які прийняли участь у судовому засіданні:

- захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Зуєва Ірина Іванівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 155-1 КУпАП,

встановив:

Вищезазначеною постановою суду притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 85 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн. в дохід держави.

Відповідно до змісту постанови суду першої інстанції, головний бухгалтер КП «ОМЕТ» (податкова адреса: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1, 7), ОСОБА_1 вчинила правопорушення, а саме: порушення проведення розрахункової операції з платіжних карток, використовуючи POS-термінал, без використання реєстратора розрахункових операцій, чим ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

На підставі викладених обставин, головним державним ревізором-інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС в Одеській області складено протокол № 8/11/15-32-07-06-15 від 19.01.2022 рокупро адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 155-1КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм діючого законодавства. Судом першої інстанції не було повно та всебічно досліджено матеріали справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на наступне.

Згідно п. 14 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні розрахунків за послуги у разі проведення таких розрахунків виключно за допомогою банківських систем дистанційного обслуговування та/або сервісів переказу коштів.

Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» в рамках договорів еквайрінгу Ч-П/2021/41 від 18.02.2021 року та №У-У/2021/116 від 30.04.2021 року з ПАТ «Банк Восток» приймає платежі та розрахунки з використанням банківських платіжних карток відповідних систем.

Предметом Договору Ч-П/2021/41 від 18.02.2021 року є - виконання операцій за розрахунками з використанням банківської платіжної картки. Банк забезпечує перерахування коштів, отриманих від населення як плату за проїзд в міському електротранспорті, на рахунок Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» за допомогою устаткування, що належить банківській установі.

Згідно цього договору, кошти отримані за надання послуг, перераховуються банком наступного банківського дня після проведення операції (п. п. 6.1. та 6.1.1. Договору Ч-П/2021/41 від 18.02.2021 року). За перерахунок коштів на рахунок Комунального підприємства«Одесміськелектротранс» банк нараховує комісійну винагороду.

Також між Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс» та Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» укладено договір №У-У/2021/100-п від 02.09.2021 року, предметом якого є - надання послуг з приймання платежів, як розрахунок плати за проїзд у міському електротранспорті за допомогою мобільної версії додатку «Приват 24» з використанням СЖ-коду та перерахування коштів на рахунок комунального підприємства. Згідно умов, банк забезпечує приймання платежів від населення та перерахування коштів на рахунок комунального підприємства одним платежем наступного операційного дня.

Отже, на підставі зазначеного, з урахуванням вказаних договорів, при розрахунку за послуги перевезення міським електротранспортом за допомогою банківських пристроїв має місце перерахування коштів на розрахункові рахунки банків, а потім однією сумою на рахунок комунального підприємства через певний час. Тобто, відсутня розрахункова операція в розумінні ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Крім того, згідно численних роз`яснень Державної податкової служби, у разі відсутності розрахункової операції, здійснення безготівкових розрахунків (шляхом переказу коштів через установи банків) застосування РРО не є обов`язковим.

У випадку взаємовідносин Комунального підприємства «ОМЕТ» та ПАТ «Банк Восток», банк надав комунальному підприємству у тимчасове платне користування устаткування, яке належить банку на праві власності. Банк перераховує кошти КП «ОМЕТ» однією сумою наступного операційного дня після їх отримання, про що свідчить виписка банку (примірник виписки додається). Таким чином, у комунального підприємства немає можливості приймати платежі окремо при наданні кожної послуги. Тобто відсутній факт здійснення розрахункової операції КП «ОМЕТ».

Апелянт вважає, що спірний висновок Державної податкової служби щодо порушення проведення розрахункових операцій без використання реєстратора розрахункових операцій та/або програмного реєстратора розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи є таким, що не відповідає дійсності, так як відсутній факт здійснення розрахункової операції та приймання платежів безпосередньо комунальним підприємством.

Таким чином, апелянт зазначає про те, що вона не порушувала норми Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а отже, в її діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбачені ст. 155-1 КУпАП.

Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Зуєва І.І. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, приходжу до таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Мотивуючи винуватість, суд першої інстанції дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1КУпАП.

Матеріалами справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними під час апеляційного розгляду, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 винна у вчиненні адміністративного правопорушення та підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1КУпАП, що підтверджується: 1) відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення № 8/11/15-32-07-06-15 від 19.01.2022 року, 2) копією акту фактичної перевірки від 17.01.2022 року за № 717/15-32-07-05-23/03328497.

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Частина 1 ст. 155-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених статтею 155-1 КУпАП, може бути особа (працівник), яка допустила порушення порядку проведення розрахунків безпосередньо при здійсненні розрахункових операцій. Крім того, коли забезпечення виконання вимог, передбачених розділом II Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», є обов`язком відповідних посадових осіб, суб`єктом адміністративного правопорушення можуть бути такі посадові особи. При цьому слід мати на увазі, що посадові особи можуть бути наділені певними обов`язками як на підставі посадових інструкцій, так i на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта.

Санкція ч. 1 ст. 155-1 КУпАП передбачає два суб`єкта відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, а саме: особа, яка безпосередньо здійснює розрахункові операції до своїх функціональних обов`язків, та посадові особи, до компетенції яких належить організація здійснення розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Так, порядок проведення розрахунків, визначений ст. 3 Закону № 265/95-ВР, встановлює обов`язки суб`єктів підприємницької діяльності щодо проведення розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Якщо йдеться про юридичну особу, то забезпечення виконання підприємством, організацією, установою вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань фінансово-господарської діяльності покладається, як правило, на керівника юридичної особи та головного бухгалтера (чи особу, яка виконує його обов`язки).

Відповідно до п. 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку, а також надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу.

Згідно п. 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, серед іншого, шляхом введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером.

З матеріалів справи, а зокрема змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 на момент вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення займала посаду виконуючої обов`язки головного бухгалтера КП «ОМЕТ», тобто у своїй господарській діяльності виконувала функції посадової особи, а тому може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, оскільки на неї покладено законом обов`язок дотримання Підприємством порядку проведення розрахунків безпосередньо при здійсненні розрахункових операцій, вести облік товарних запасів в порядку, встановленому законодавством, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку, а також надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі).

Щодо доводів апеляційної скарги, з посиланням на приписи п. 14 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», про те, що у разі відсутності розрахункової операції, здійснення безготівкових розрахунків (шляхом переказу коштів через установи банків) застосування РРО не є обов`язковим, апеляційний суд зазначає про наступне.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).

Безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів (роз`яснення Національного банку України - лист від 28.09.2020 № 57-0009/53844).

Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді (п. 1.4 гл. 1 «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22).

Отже, при здійсненні розрахункових операцій в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) необхідно застосовувати РРО.

Згідно з роз`ясненням НБУ (лист від 28.11.2019 № 57-0007/62082) квитанція, отримана при здійсненні розрахунку за допомогою електронних платіжних засобів, не є розрахунковим документом у розумінні Закону № 265 та не підтверджує факт продажу товару (отримання послуг), а лише підтверджує ініціювання переказу коштів з рахунку держателя електронного платіжного засобу.

Отже при оплаті виставлених рахунків шляхом переказу коштів із застосуванням електронних платіжних засобів, застосування РРО є обов`язковим.

Водночас у разі здійснення розрахунків виключно у безготівковій формі (шляхом переказу коштів із розрахункового рахунку на розрахунковий рахунок через установу банку або шляхом внесення коштів через касу банку) застосування РРО є необов`язковим.

Таким чином, у правовідносинах Комунального підприємства«Одесміськелектротранс» з пасажиром, який оплачує проїзд за допомогою банківської платіжної картки, тощо застосування РРО є обов`язковим.

У правовідносинах між Комунальним підприємством«Одесміськелектротранс» та Банком з перерахування Банком коштів на розрахунковий рахунок вказаного підприємства застосування РРО діюче законодавство не вимагає.

Отже, безпідставними є доводи апеляційної скарги про необов`язковість застосування РРО у випадку оплати пасажиром проїзду в належному комунальному підприємству електротранспорті.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є неспроможними.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП. Підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 247, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеській апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду: А.П. Заїкін