ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/206/22 Головуючий в 1 інст. Ткаченко М.О.
Провадження № 33/807/369/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Хрипченко Н.А., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 22 червня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, 20 січня 2022 року до суду надійшла копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №307093, відповідно до якого 03.01.2022 о 00 год. 16 хв. у Запорізькому районі смт Балабине, вул. Вишнева, 3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння білків очей; від проходження медичного огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора ALKOTEST 6810, а також проведення такого огляду у встановленому законом порядку у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять оригіналів документів. Копії документів завірені посадовою особою, яка жодного відношення до складання матеріалу не має.

Твердження про те, що він здійснював керування автомобілем ВАЗ 21011є хибним, оскільки під час події він стояв біля будинку, після чого до нього під`їхали працівники поліції, які запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Апелянт наголошує, що доказів того, що він здійснював керування автомобілем, у вказаний в постанові проміжок часу, не має.

В доповненій апеляційній скарзі, захисник адвокат Хрипченко Н.А. зазначає, що нормами КУпАП не передбачено здійснювати провадження у справі на підставі копій документів та за відсутності оригіналу протоколу.

Підставою для притягнення особи до відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення, а не його копія.

Вказане обґрунтовується також Порядком оформлення справи про адміністративне правопорушення та надсилання її до суду, затвердженого Наказом Уповноваженого ВРУ з прав людини 16.02.2015 року №3/02-15, де зазначено, що тільки оригінал протоколу направляється до суду.

Крім того, наголошує, що другий примірний протоколу не вручався ОСОБА_1 .

Зазначає, що відеозапис події не є безперервним, як того вимагає відомча інструкція МВС України.

Відеозапис також не містить відміток чи відомостей, яким чином та за допомогою якого пристрою на нього здійснено відеозапис, матеріали справи не містять інформації про назву, номер та серію відеокамери, на яку здійснювалися наведені відеозаписи.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 6 Європейської Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського суду з людських прав існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.).

Усталеною практикою Європейського суду з людських прав, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають належним чином бути викладені підстави, на яких вони ґрунтуються (рішення у справі «Морейра Феррейра проти Португалії (№ 2)» [ВП] (Moreira Ferreira v. Portugal (no. 2) [GC], заява № 19867/12, пункт 84, від 11 липня 2017 року). При розгляді питання справедливості кримінального провадження Суд встановлював, зокрема, що, ігноруючи конкретний, відповідний і важливий аргумент обвинуваченого, національні суди не виконують своїх зобов`язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, пункт 280, від 21 квітня 2011 року).

Право на справедливий судовий розгляд може вважатися ефективним, тільки якщо клопотання чи зауваження сторін дійсно «заслухані», тобто належним чином розглянуті судом (рішення у справі «Кармель Суліба проти Мальти» (Carmel Saliba v. Malta), заява № 24221/13, пункт 65, від 29 листопада 2016 року).

За змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені.

Вказані вимоги закону місцевим судом виконані не в повному обсязі, виходячи з наступного.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №307093 (а.с.4), копію акта огляду (а.с.6), копію направлення на огляд водія (а.с.7), копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.8), копію акту вилучення посвідчення водія (а.с.11), відеозапис події (а.с.12).

Разом з тим, апеляційний суд при перегляді вказаної справи дійшов до висновку, що вказані докази, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувачення, ані окремо по собі, ані в сукупності не можуть поза розумним сумнівом свідчити про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення п. 2.5 ПДР України та інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд аналізуючи пояснення обвинуваченого та його захисника, оцінюючи доводи скарги, вважає, що такі доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Переглядаючи оптичний носій інформації встановлено, що записано два відеофайли, які ймовірно були здійсненні працівником поліції на власний технічний пристрій.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристрою, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію та не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними пристроями.

Таким чином, надані із власного пристрою відеозаписи не можуть бути належними доказами у справі.

Також, слід вказати, що відеозапис не містить позначень дати, часу і місця, як того вимагає вищевказана відомча інструкція.

Отже, суд апеляційної інстанції критично відноситься до вказаних відеозаписів, які були зроблені в порушення вказаних нормативних актів.

Щодо розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення за відсутності оригіналів документів та протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.

Протокол про адміністративне правопорушення повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення протиправного діяння, яке містить ознаки право правопорушення, передбаченого КУпАП.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до відповідальності.

Отже, суд під час розгляду справи оцінює оригінал протоколу та докази в справі, які також повинні бути належним чином оформленні.

Натомість суд першої інстанції розглянув справу відносно ОСОБА_1 на підставі копії протоколу, а не оригінала, а також копій долучених документів. Про вказане свідчить спосіб їх виготовлення та напис на протоколі та долучених документах «згідно з оригіналу».

Апеляційний суд вважає, що нормами КУпАП та відомчими інструкціями МВС України не передбачено здійснювати провадження у справі на підставі копій документів та за відсутністю оригіналу протоколу про адміністративне правопорушення, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що документи та протокол в матеріалах справи не є доказами винуватості ОСОБА_1 .

Крім того відповідно до матеріалів провадження, до копії вказаного протоколу про адміністративне правопорушення додано копію витягу з ЄРДР № 0000007 від 13.01.2022 року, відповідно до якого ВП № 6 Запорізького РУП ГУНП внесено відомості за ч. 1 ст. 357 КК України з приводу того, що 13 січня 2022 року до вказаного відділу поліції надійшов рапорт інспектора про те, що у період часу (далі через низьку якість документа прочитати неможливо) 13 січня 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , з сейфу службового кабінету (нечитаємо) Запорізького РУП ГУНП в Запорізької області зникли матеріали адміністративної справи ААД№307093 від 03.01.2022 за ст. 130 КУпАП (а.с. 10).

З огляду на наведене є нез`ясованим, яким чином та з яких документів в той самий день - 13 січня 2022 року було виготовлено та завірено «З оригіналом згідно» копію протоколу ААД№307093 та додатків до нього відносно ОСОБА_1 .

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що наданими документами неможливо довести той факт, що в діях ОСОБА_1 є об`єктивна сторона інкримінованого порушення, оскільки працівниками поліції не було надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводити винуватість останнього.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (правовладдя).

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з людських прав в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з людських прав у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 288 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення може бути скасована. Згідно ст. 293 КУпАП при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути прийнято рішення про скасування постанови і закриття справи.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, недотримання вказаних вимог закону призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 рішення, яке не ґрунтується на вимогах закону.

За таких обставин, постанова суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 22 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження в справі, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 317/206/22