Справа № 308/2034/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
25.08.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Мельника Я., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Мельник Я.Ю. в інтересах ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 травня 2022 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, тимчасово не працюючий,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.
Згідно з постановою, 02.02.2022 о 14 год 10 хв, у смт Середнє по вул. Закарпатській ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Daewoo Lanos" д. н. з. НОМЕР_1 та був зупинений за порушення ПДР України, і під час перевірки документів у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, однак від проходження огляду на стан сп`яніння він відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Мельник Я. Ю. вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки спиртних напоїв не вживав, а навпаки виявив бажання пройти огляд у медичному закладі, що працівниками поліції було проігноровано. Стверджує, що на доданому до протоколу оптичному диску наявні чотири частини відео файлів, що свідчить про порушення поліцейським вимог Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, якою передбачено, що включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відео зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. Наведені обставини, на переконання адвоката, викликають сумнів щодо належності та допустимості протоколу про адміністративне правопорушення як доказу у справі. При цьому, апелянт зазначає, що на долучених поліцейським частинах відеозаписів не зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Разом із тим, посилається на те, що працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Вказує також на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, і за порушення яких ОСОБА_2 було зупинено працівниками поліції, а також у протоколі не вказано марку, модель та серійний номер газоаналізатору, за допомогою якого працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Окрім цього, апелянт посилається на те, що наявні у матеріалах справи письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не містять тверджень про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 , адвоката Мельника Я. Ю., який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак до апеляційного суду не з`явився, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана в його інтересах апеляційна скарга, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від нього не надходило. Апеляційний суд бере до уваги те, що у розгляді справи бере участь захисника ОСОБА_1 - адвокат Мельник Я.Ю., який не заявляв клопотання про відкладення розгляду справи на інший термін у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 у судове засідання
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №292841, 02.02.2022 о 14 год 10 хв, у смт Середнє по вул. Закарпатській ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Daewoo Lanos" д. н. з. НОМЕР_1 та був зупинений за порушення ПДР України, і під час перевірки документів у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, однак від проходження огляду на стан сп`яніння він відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу убачається, що у ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи: посвідчення водія серії НОМЕР_2 та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами ПК351134. Те, що зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомився, копію його отримав свідчать його підписи.
Відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтвердили свідки події, громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які у своїх поясненнях засвідчили цей факт (а. с. 2 ).
З відеозапису убачається, що поліцейські зупинили водія ОСОБА_1 по вул. Закарпатській у смт Середнє Ужгородського району під час керування ним транспортним засобом марки "Daewoo Lanos" д. н. з. НОМЕР_1 , і під час перевірки документів у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова. Під час спілкування з водієм поліцейські звернули його увагу на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння. Вказаний факт водієм ОСОБА_1 не заперечувався, однак водій під час розмови намагався з`ясувати підстави зупинки транспортного засобу, вимагаючи у поліцейських обґрунтованих пояснень з підстав зупинки автомобіля. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», або в закладі охорони здоров`я, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
З рапорту поліцейського Кілб Ю.Е. вбачається, що 02.02.2022 було складено протокол про адміністративне правопорушення ААБ 239352 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що дана подія зафіксована на нагрудну відеокамеру, відео з якої додається (а. с. 3).
Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав визнати ці докази недопустимими.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Кілб Ю.Е. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано і на наявність таких не посилався адвокат Мельник Я.Ю., стверджуючи що обов`язок збирання доказів у справі на нього не покладається. У тому числі адвокат Мельник Я.Ю. підтвердив, що дії поліцейського Кілб Ю.Е. не оскаржувались, що дає підстави для висновку про те, що сторона захисту погодилась із законністю дій поліцейського.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що сторона захисту не посилалась на застосування щодо ОСОБА_1 примусу чи інших недозволених методів як при з`ясуванні обставин справи, так і при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,- відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного та наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Таким чином норми ПДР встановлюють у першу чергу обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.
Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водій ОСОБА_1 своєю поведінкою засвідчив, що не бажає проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння ні на місці зупинки транспортного засобу, ні в закладі охорони здоров`я. Тому, доводи апелянта про те, що працівниками поліції всупереч приписам Інструкції, ОСОБА_1 не було запропоновано пройти освідування у медичному закладі, враховуючи наявні у справі докази, є непідтвердженими і такими, що не заслуговують на увагу.
Факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, відеозаписом, що міститься на DVD диску, що у своїй сукупності безумовно підтверджують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Щодо тверджень апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки спиртних напоїв не вживав, а навпаки виявив бажання пройти огляд у медичному закладі, що працівниками поліції було проігноровано, що на доданому до протоколу оптичному диску наявні чотири частини відео файлів, що свідчить про порушення поліцейським вимог Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення як доказу у справі, що працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, і за порушення яких ОСОБА_2 було зупинено працівниками поліції, що у протоколі не вказано марку, модель та серійний номер газоаналізатору, за допомогою якого працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що наявні у матеріалах справи письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не містять тверджень про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, - такі доводи, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а саме факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, і не можуть слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
При цьому твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд у медичному закладі, що працівниками поліції було проігноровано, що працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, апеляційний суд визнає голослівними, оскільки у підтвердження цих доводів сторона захисту не надала будь-які докази. З досліджених у судовому засіданні доказів не вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд у медичному закладі.
Відхиляючи доводи апелянта про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення як доказу у справі, апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає приписам ст. 256 КУпАП, що апелянт не вказує на те приписам якої норми не відповідає вказаний вище доказ у справі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог за п. 2.5 ПДР; що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка; що адміністративне стягнення накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням приписів ст. ст. 33-35 КУпАП, у зв`язку з чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й належить до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сприятиме досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодним чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану адвокатом Мельником Я. Ю. в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Мельник Я. Ю. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 травня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН