Справа № 509/1919/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2022 року смт. Овідіополь

Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області у складі Панасенко Є.М., при секретар Степанової Н.С., за участю учасників судового провадження:

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Мороз А.А.,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_1 ,

представника малолітнього потерпілого адвоката Забунова І.С.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 454659 від 25.05.2022 року 22.05.2022 року о 09:00 год гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила психологічне домашнє насильство у відношенні свого малолітнього сина ОСОБА_3 2019 року народження, а саме не пускала до батька, дитина плакала та говорила що це не його батько, а дядько.

Такі дії ОСОБА_2 кваліфіковані поліцейським як домашнє насильство, адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Під час розгляду справи захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвокат Мороз А.А. суду пояснила, що ОСОБА_2 не визнає себе винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Також пояснила, що ОСОБА_2 з ОСОБА_1 починаючи з 01.06.2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син. 11.02.2021 року рішенням Малиновського районного суду м.Одеси шлюб було розірвано, син залишився проживати з матір`ю. З батьком дитини у неї напружені стосунки, часто виникають непорозуміння.

Щодо події що мала місце 22.05.2022 року пояснила наступне, приблизно о 09:00 год ранку 22.05.2022 року (неділя, вихідний день) в двері подзвонили, оскільки то був ранок, ОСОБА_2 нікого не очікувала, тому двері не відчинила. Одразу на її мобільний телефон зателефонували, та невідома особа повідомила, що до неї приїхала поліція, потрібно відімкнути двері. Коли ОСОБА_2 відчинила двері, в коридорі були присутні її колишній чоловік ОСОБА_1 , та поліцейський (жінка була одягнена в форму поліцейського). Чому колишній чоловік прийшов до неї з поліцією вона не зрозуміла, однак представник правоохоронних органів одразу почала говорити що вона тут для того, щоб ніхто не чинив перешкоди батьку для побачень з дитиною, також запитала чому мати не виконує рішення Авангардівської селищної ради, яким встановлено графік та порядок спілкування батька з сином, також наголосила що взагалі має на меті позбавити мати батьківських прав на дитину, демонстративно показувала свою зверхність. На прохання залишити квартиру реакції не було. Під час такого незрозумілого візиту хлопчик був ще сонний, капризував. ОСОБА_2 пояснила що батько коли останній раз брав сина на побачення не привозив його на протязі 10 днів, що є підставою для занепокоєння при таких зустрічах, дитина маленька, часто хворіє після їх прогулянок. Батьки все ж намагаються знаходити спільну мову заради сина. При цьому ОСОБА_2 зазначає, що співробітник ювенальної поліції не складала жодного протоколу про адміністративне правопорушення, нічого їй не роз`яснювала стосовно її прав, свідків події того ранку також не було. Аж 25.05.2022 року на роботу до неї прийшла ця ж сама інспектор, та дала підписати протокол про адміністративне правопорушення, проте вона відмовилась. Після чого інспектор на вулиці зупинила людей які поставили підписи на бланку. З яких підстав було складено протокол ОСОБА_2 не розуміє, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складено безпідставно, звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є брехливим і неправдивим, так як жодного насильства стосовно своєї малолітньої дитини вона не вчиняла.

Адвокат Мороз А.А. в судовому засіданні також вказала на необ`єктивність і необґрунтованість звинувачення ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Згідно з доводами адвоката обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведені жодними доказами. В письмових та усних поясненнях зазначила, що ОСОБА_2 22.05.2022 року о 09:00 год вчинила психологічне домашнє насильство у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3 2019 року народження, а саме не пускала до батька, дитина плакала та говорила що це не його батько, а дядько. Проте протокол не містить відомостей спричинення шкоди малолітній дитині, та якої саме шкоди; жодних доказів на підтвердження викладеному не додано; малолітня дитина не розмовляє реченнями в такому віці, він говорить лише декілька слів; вранці 22.05.2022 року колишній чоловік з співробітником поліції прийшли до неї додому, дитина була біля матері, тобто маленька дитина була у матері на руках і інспектор вказала що мати не пускала дитину до батька, що взагалі є надуманим. Також захисник зазначила, що протокол складено без додержання вимог закону, у протоколі взагалі не зазначено суть правопорушення, що порушує вимоги ст. 256 КУпАП. Свідки які вказані в протоколі взагалі жодного відношення до справи не мають, вони лише підтвердили той факт, що 25.05.2022 року ОСОБА_2 відмовилася підписувати протокол, що вона і сама зазначає в поясненнях. Заява батька про вчинення правопорушення датована 23.05.2022 року, а подія яка викладена в протоколі відбулася 22.05.2022 року, письмові пояснення батька-заявника також були 23.05.2022 року. Також адвокат надала пояснення, з яких слідує що весною 2022 року батько фактично здійснив викрадення дитини, мати не знала де її син, з ким, лише з повідомлень колишнього чоловіка дізнавалася про його стан, при цьому мати не викликала поліцію, та не опиралася на рішення селищної ради щодо побачень з сином, адже їй було важливо лише його безпека, життя та здоров"я. Між колишнім подружжям напружені стосунки, в судах розглядаються справи за цивільним позовами про визначення місця проживання дитини з матір`ю, та щодо встановлення графіку побачень з дитиною, проте за таких умов, в жодному разі не можна говорити про те, що мати вчинила психологічне домашнє насильство у відношенні свого малолітнього сина ОСОБА_3 .

До суду прибув законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_1 , на підставі заяви якого було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 стосовно вчинення психологічного насильства відносно малолітнього сина. Він повідомив суду, що колишня дружина та її мати перешкоджають йому бачитися з сином, тому він і звертався до селищної ради з метою встановлення графіку побачень. Однак попри графік, він не може контролювати де перебуває його син, чи нічого не загрожує його життю в той час, коли в країні та в їх регіоні проходять бойові дії. На пропозиції вивезти сина з матір`ю в спокійний район до своїх батьків, зазначає що колишня дружина реагує незадовільно, вирішує все сама, мирним шляхом домовлятися у них не складається. Крім того, колишня дружна та її мати вчать дитину говорити на нього «дядя», що є тиском на дитину, та є психологічним домашнім насильством по відношенню до їх сина.

Представник малолітнього потерпілого адвокат Забунов І.С. зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням норм закону, жодних порушень в ньому немає. Просить притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , оскільки в матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Адвокат заявив суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, в якому просив долучити до справи та дослідити постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 30.06.2022 року, скірншоти з смс-переписок в соціальній мережі, відповіді на запити, а також диск з відеозаписами.

Суд, вислухавши пояснення захисника, законного представника потерпілого та його представника, а також дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, надав їм правову оцінку та прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.173-2 КУпАП, є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У даному випадку в діях ОСОБА_2 відсутня як об`єктивна, так і суб`єктивна сторони вказаного складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_2 не погрожувала своїй малолітній дитині, не ображала, не принижувала, не залякувала і не переслідувала її та не вчинила інших будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру відносно малолітнього сина, які б вказували на насильство над дитиною, в тому числі, спрямованих на обмеження волевиявлення малолітньої дитини. Вчинення домашнього насильства можливе лише при наявності умислу. Відсутність такого умислу в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Вчинити домашнє насильство неумисно, несвідомо, тобто з необережності, неможливо.

Згідно з ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У ОСОБА_2 відсутній умисел, спрямований на вчинення відносно її малолітньої дитини будь-яких протиправних діянь психологічного характеру, які могли б завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю малолітнього сина. Доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 такого наміру, матеріали справи не містять і таких доказів суду не надано. Між колишнім подружжям виникають конфлікти, проте такі конфлікти виключають наявність у ОСОБА_2 умислу на вчинення домашнього насильства. Свідків цієї події, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, немає.

22.05.2022 року о 09:00 год до гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснили візит працівник поліції з колишнім чоловіком, батьком дитини з підстав, що мати 23.05.2022 року вчинила психологічне насильство над дитиною, неповнолітнім сином (відповідно до рапорту), що суду взагалі є не зрозумілим. Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що готується) прийнятий інспектором СЮП Одеського РУП №2 ОСОБА_4 23.05.2022 року о 20:05, тобто після події що мала місце 22.05.2022 року, проте йде в обґрунтування саме даного протоколу та події від 22.05.2022 року.

В ході розгляду справи не встановлено обставин та не підтверджено належними та допустимими доказами, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_2 направлені на здійснення психологічного чи психічного тиску на сина, шляхом словесних образ або погроз в його адресу, якими вона навмисно могла б спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та могла б завдати або завдала шкоди його психологічному чи психічному здоров`ю.

Суд констатує, що в даному випадку співробітники поліції взагалі не залучили свідків (понятих), які були очевидцями подій, що не відображено в протоколах про адміністративні правопорушення.

Належні і допустимі докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 психологічного домашнього насильства у відношенні свого малолітнього сина ОСОБА_3 22.05.2022 року о 09 годині 00 хвилин у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , взагалі відсутні.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, фактично єдиною підставою для складання вищевказаного протоколу стала заява ОСОБА_1 від 23.05.2022 року, проте суд ще раз наголошує, що подія зафіксована в протоколі відбулася 22.05.2022 року.

Щодо того, що малолітній син називав батька «дядько» суд зазначає, що з пояснень самого ж заявника вранці 22.05.2022 року при відвідуванні дитини, він не називав його «дядько» як то вказано в протоколі. Натомість, дитина назвала слово «дядя» саме в день побачення, тобто після того як вони з сином провели цілий день разом, матері та інших родичів зі сторони матері разом з ними не було. Стосовно пояснень що мати колишньої дружини заперечує щоб він як батько брав участь у вихованні дитини, суд зазначає що жодного відношення до матеріалів справи це не має, адже відносини між ними, та їх спілкування не є предметом розгляду в рамках даної справи.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП до протоколу долучено не було і до суду не надавалось. Стосовно відеозаписів, які долучено заявником до матеріалів справи, та які були досліджені в судовому засіданні суд зазначає, що на відео містяться зйомки прогулянки батька та сина, та як вони разом проводять час, чітких форм звернення до батька сином на відео не міститься, на прохання погладити кролика син говорить «тя-тя» та закриває клітку до тварин, на відео де дитина здійснює прийом їжі також прослуховується словосполучення «тя-тя, нє-нє». При цьому ОСОБА_2 на досліджених відеозаписах відсутня.

Таким чином, судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 454659 від 25.05.2022 року, складений інспектором СЮП Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області Гончарук-Подгурською К.І., не ґрунтується на доказах справи.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.ч 2 та 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії» Європейський суд з прав людини зауважив, що «…при розгляді справи суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи подані до суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку із усними та письмовими поясненнями учасників справи, їх представників, суд приходить до висновку, що між сторонами справи існує спір цивільно-правового характеру стосовно участі батька у вихованні малолітнього сина, а також стосовно визначення місця проживання дитини.

Суд не може надавати перевагу одним поясненням перед іншими, за відсутністю у суду інших доказів, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом вказували б на вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставинами складеного відносно неї протоколу.

Рішення суду в справі про адміністративне правопорушення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З наведених підстав, провадження в даній справі, розпочате відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ч.1, 2 ст.7, ст.10, ч.1 ст.173-2, ст.221, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст. 280, 283, п.3 ч.1 і ч.2 ст.284, ст.ст.287, 289, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Суддя Є.М. Панасенко