1Справа № 335/5177/22 3/335/1744/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Мінаєв М.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВстановиВ:

25.08.2022 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла справа про адміністративне правопорушення за протоколом серії ААБ № 330277 від 09.08.2022 р., щодо громадянина ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаним протоколом встановлено, що 09.08.2021 року о 15 год. 00 хв. в м. Запоріжжя, Вознесенівський район, вул. Лермонтова, поблизу будинка 23/67, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом HONDA CIVIC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, звужені зіниці які не реагують на світло, неприродна блідість. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, велася відеофіксація на бодікамеру 471252, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 , адвокат Мартинишин П.В., просив провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своєї позиції послався на те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, оскільки факт керування ним транспортних засобом не зафіксований, ознаки наркотичного спяніння нічим не підтверджуються, і взагалі доданий до протоколу відеозапис не містить повної безперервної фіксації вчинення правопорушення та складання протоколу.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Порядок проведення медичного огляду на стан сп`яніння та фіксації його результатів регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі Інструкція № 1452); Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі Інструкція № 1395); Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (надалі Порядок № 1103).

Відповідно до п. 3 Розділу ІХ Інструкції № 1395, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року N 1103 (зі змінами).

Відповідно до п. п. 6, 7 Розділу ІХ цієї ж Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Єдиним доказом на підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення є відеозапис, доданий до протоколу.

Вказаний відеозапис містить дві частини. На одній зафіксовано, що працівник поліції запитує у ОСОБА_1 , чи погоджується він на проходження огляду, не уточнюючи, на предмет чого буде проводитись огляд, на що ОСОБА_1 відповідає, що відмовляється, оскілки не вважає, що перебуває у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Інша частина відеозапису містить фіксацію оголошення та вручення ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд виходить з того, що вимога поліцейського щодо проходження медичного огляду має ґрунтуватись на встановленні хоча б початкових ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, які мають бути зафіксовані належними доказами. У протилежному випадку висунення такої вимоги є безпідставним і може свідчити про свавілля з боку працівника поліції, а відмова від проходження огляду не утворює складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Досліджений судом відеозапис, як і інші матеріали справи, не містить відомостей про те, в який спосіб працівник поліції встановив наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, про які зазначено у протоколі: порушення мови, звужені зіниці які не реагують на світло, неприродна блідніть. Зокрема, цей відеозапис не містить фіксації того, чи перевірялись очі ОСОБА_1 на реакцію на світло, і чи дійсно вони не реагують на світло, а також не зафіксована неприродня блідість. Мовлення ОСОБА_1 на відеозаписі також не містить очевидних ознак того чи іншого сп`яніння.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять жодного доказу про наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, які надавали б підстави для висунення вимоги щодо проходження медичного огляду.

Крім того, відповідно до п. п. 4, 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами і підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026 (надалі Інструкція № 1026), під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Однак, в порушення вказаної Інструкції № 1026, доданий до протоколу відеозапис не є безперервним, не фіксує всього процесу виконання поліцейським вимог Інструкції № 1452, Інструкції № 1395 та Порядку № 1103.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, - адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях.

Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку.

За наведених вище обставин підстави вважати вину ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні доведеною відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись ст.ст.276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Мінаєв