Провадження №: 3/752/6556/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 жовтня 2022 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Єсауленко М.В., розглянувши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

Згідно протоколу серії ВАВ № 497397 про адміністративне правопорушення, складеного 30.08.2022 старшим інспектором СПДН ВП Голосіївського району Хромовим В.О. ОСОБА_1 інкримінується систематичне вчинення домашнього насильства економічного і психологічного характеру відносно ОСОБА_2 , що полягало у тому, що вона не пускає її до квартири.

У судовому засіданні ОСОБА_1 категорично заперечувала факт вчиненні будь-якого насильства відносно ОСОБА_2 . Пояснила суду, що на протязі тривалого часу між нею та її матір`ю ОСОБА_2 існує спір щодо порядку користування квартирою АДРЕСА_2 . У 2012 року Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено рішення з приводу визначення порядку користування зазначеною квартирою. Жодних перешкод у користуванні квартирою вона ОСОБА_2 не чинить. Остання неодноразово викликала поліцію і державних виконавців для вселення у квартиру, при цьому, як входити до квартири, так і вселятися до неї, вона фактично наміру не має.

Захисник Іщенко Д.М. просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю як самої події, так і складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , посилаючись на те, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено, як доказів у підтвердження родинних відносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , так і доказів того, що ОСОБА_1 не впускала ОСОБА_3 до квартири та вчинила насильницькі дії по відношенню до неї.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника Іщенка Д.М., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Пунктом 3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під економічним насильством розуміється така форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, згідно даних протоколу ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насильство економічного і психологічного характеру відносно ОСОБА_2 , а саме не пускає її до квартири.

Частиною 1 ст.256 КУпАП визначено, що протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, та є одним із основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи, зокрема місце та час вчинення адміністративного правопорушення.

Між тим, у порушення даних вимог, у протоколі зазначено час та місце вчинення інкримінованих ОСОБА_1 дій, що вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом з точки зору допустимості.

Крім того, аналізуючи письмові пояснення ОСОБА_1 і письмові звернення ОСОБА_2 встановлено, щоміж ними існує спір з приводу порядку користування квартирою АДРЕСА_2 , тобто відносини, що склалися між ними носять цивільно-правовий характер і є предметом окремого судового розгляду.

Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй дій в розпорядження суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність подій і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, ст. 173-2, п.1 ч.1 ст.247, 279, 280, 283, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя М.В. Єсауленко