Провадження № 3/734/689/22 Справа № 734/936/22
ПОСТАНОВА

іменем України

19 вересня 2022 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Соловей В.В.,

при секретареві судових засідань Ринві Т.О.,

із участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Сторожук І.І., прокурора Похиталюка Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська Донецької області, громадянки України, військове звання - солдат, мобілізованої, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , жительки військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП,

у с т а н о в и в:

відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 квітня 2022 року № 5 солдат ОСОБА_1 призвана на військову службу до військової частини НОМЕР_1 за мобілізацією згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» та з 21 квітня 2022 року зарахована до списків особового складу, на всі види забезпечення. Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 квітня 2022 року № 6 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду солдата резерву 47 запасної роти. На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_1 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців, їх взаємовідносини. Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язує солдата ОСОБА_1 виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. У свою чергу, ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів. Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів. Відповідно до ст.ст. 11, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_1 зобов`язана сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідає за точне та вчасне виконання покладених на неї обов`язків і поставлених їй завдань. ОСОБА_1 зобов`язана зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків. Статтею 29 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Згідно з ч. 2 ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника. Відповідно до ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Згідно з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїми військовими званнями військовослужбовці сержантського і старшинського складу є начальниками для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини. Порядок віддання й виконання наказів чітко регламентований ст.ст. 35 і 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зокрема, передбачає обов`язок військовослужбовця неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було. Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на теперішній час не оголошене.

У порушення наведених положень та вимог Статутів Збройних Сил України, солдат ОСОБА_1 відмовилася від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду, при таких обставинах. Так, станом на 27 травня 2022 року військова частина НОМЕР_1 дислокувалася на території автодрому військової частини НОМЕР_2 (АДРЕСА_3). У свою чергу, солдат ОСОБА_1 з 18 травня 2022 року без будь-якого наказу чи розпорядження своїх командирів (начальників), за власної ініціативи, не погодженої ні з прямим, ні з безпосереднім начальниками, перебуває на території іншої військової частини НОМЕР_3 , в межах Деснянського гарнізону, та до місця несення служби у військовій частині НОМЕР_1 не прибуває, обов`язки військової служби у військовій частині НОМЕР_1 не виконує, мотиви своїх дій (поведінки) не пояснює, на телефонні дзвінки від командування військової частини НОМЕР_1 не реагує. З метою забезпечення Статутного правопорядку у військовій частині НОМЕР_1 , контролю за переміщенням особовим складом та виконання кожним військовослужбовцем свого військового обов`язку, головний сержант військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 о 15.00 годині 27 травня 2022 року, перебуваючи на території танкодрому військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_1 , надав солдату ОСОБА_1 усний наказ про повернення її до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , де вона повинна перебувати згідно своїх функціональних обов`язків, а не на території іншої військової частини. У свою чергу, солдат ОСОБА_1 , чітко розуміючи, що головний сержант військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 є для неї начальником, отримавши від нього законний, чіткий та без подвійного тлумачення наказ, у присутності свідків відмовилася від виконання наведених законних вимог свого начальника - головного сержанта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , - до військової частини НОМЕР_1 не повернулася, чим вчинила відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду. Згідно зі ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці, залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини, несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. 05 березня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо посилення відповідальності військовослужбовців, надання командирам додаткових прав та покладання обов`язків у особливий період» від 05 лютого 2015 року № 158-VIII, яким до КУпАП внесено главу 13-Б «Військові адміністративні правопорушення», зокрема ст. 172-10 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира. Відповідно до вимог ст. 15 КУпАП військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність. Таким чином, солдат резерву 47 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, в порушення вимог ст.ст. 4, 11, 16, 29, ч. 2 ст. 30, ст.ст. 31, 32, 35, 37, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи відповідно до ст. 15 КУпАП суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП «Військові адміністративні правопорушення», в умовах особливого періоду, о 15.00 годині 27 травня 2022 року на території танкодрому військової частини НОМЕР_3 , що дислокується у АДРЕСА_3, діючи умисно та свідомо, відмовилася від виконання законних вимог командира (начальника) - головного сержанта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , щодо убуття до свого місця несення служби - до військової частини НОМЕР_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 винуватою себе не визнала у вчиненні адміністративного правопорушення і пояснила, що є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , з 22 червня 2022 року є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 . 27 травня 2022 року перебувала у розташуванні військової частини НОМЕР_3 , вважала, що військовослужбовець ОСОБА_2 не є її безпосереднім керівником, документів не показував, не представився за званням і посадою, та повідомив, що треба їхати, але не повідомив куди саме. Наказ мав бути чітким, конкретним, законним, у межах компетенції, не мати подвійного тлумачення. .

Згідно зі ст. 29 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці сержантського і старшинського складу за своїми військовими званнями є начальниками для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини.

Згідно зі ст. 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням (ст.ст. 31 і 32 цього Статуту) не є стосовно інших військовослужбовців начальниками або підлеглими, можуть бути старшими чи молодшими за військовим званням.

Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців.

Відповідно до ст.ст. 35 і 36 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Правовими нормами ч. 2 ст. 172-10 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність настає за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинену в умовах особливого періоду.

Аналіз вказаної правової норми надає підстави для висновку, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, складає відкрита відмова виконати наказ командира (начальника) непокора, що передбачає наявність заяви (усної чи письмової) підлеглого про його небажання виконувати наказ, або інше демонстративне його невиконання, яке може супроводжуватись будь-якими репліками чи здійснюватися мовчки. Від непокори слід відрізняти випадки суперечки, коли підлеглий вступає в обговорення наказу, виявляючи своє незадоволення у зв`язку з його отриманням, але врешті-решт наказ виконує та інше умисне невиконання наказу полягає у тому, що підлеглим наказ начебто приймається до виконання, але насправді не виконується. Невиконання наказу може полягати: а)у діях, вчиняти які наказ прямо забороняв; б) невиконанні дій, які мали бути виконані згідно з наказом; в)у виконанні таких дій з порушенням встановлених наказом строків та інших обов`язкових умов їх виконання. Правопорушення вважається закінченим, залежно від форми його вчинення, з моменту відмови виконати наказ начальника або з моменту його фактичного невиконання.

Вислухавши пояснення військовослужбовця ОСОБА_1 , - особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, позицію її представника - адвоката Строжук І.І., яка вважає, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, позицію прокурора Похиталюка Є.М., дослідивши надані докази, суд вважає, що військовослужбовець ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, - відмова від виконання законних вимог командира (начальника), вчинена в умовах особливого періоду.

Винуватість військовослужбовця ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами: відомостями з протоколу № 9 від 20 червня 2022 року про військове адміністративне, письмовим поясненням від 20 червня 2022 року військовослужбовця головного сержанта ОСОБА_2 , письмовими поясненнями військовослужбовців ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від 27 травня 2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Враховуючи, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, вчинене 27 травня 2022 року військовослужбовцем ОСОБА_1 , і на момент розгляду цієї справи минув строк накладення адміністративного стягнення, провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити на підставі ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 38, п. 7 ст. 247, ст.ст. 283 і 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

визнати ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом десяти днів із дня винесення.

Суддя