ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/594/22

27 вересня 2022 року

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.

розглянувши матеріали, що надійшли від Відділення поліції №2 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працює, проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч.2ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

До Костопільського районного суду Рівненської області на розгляд надійшли матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справа була призначена до розгляду.

До початку розгляду справи по суті від захисника ОСОБА_1 адвоката Михайлова В.О., про направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення для належного оформлення.

Клопотання мотивоване тим, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення є лише клопотання інспектора відділу поліції, у якому останній просить вважати доказом притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення витяг з Інформаційного порталу Національної поліції «Армор», який не може бути доказом згідно позиції ВС ККС, яка викладена у постанові від 09.09.2020 у справі №761/28347/15-к.

Дослідивши подане клопотання суд дійшов неступних висновків.

Відповідно до вимог ст.278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення підлягає вирішенню ряд питань, зокрема, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

За змістом протоколу ААБ №184901 про адміністративне правопорушення від 09.04.2022 дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, матеріали справи містять лише клопотання інспектора СРПП ВП №2 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області від 07.06.2022 у якому інспектор просить вважати доказом, який би підтверджував притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення витяг із інформаційного порталу Національної поліції, де вказано, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності Шевченківським райсудом м.Львова 13.05.2021.

Разом з тим суд враховує наступне.

Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому суд враховує, що відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд також враховує, що 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, а отже європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд дійшов переконливого висновку, що доказом у даному випадку наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення є постанова суду або завірена належним чином копія постанови суду про притягнення такої особи протягом року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка набрала законної сили, проте до матеріалів справи копії такої постанови суду не додано.

Відповідно до ч.2 ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Відтак, виявлені недоліки позбавляють можливості всебічно і повно з`ясувати обставини справи та вирішити справу у відповідності до закону.

За таких обставин, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає поверненню органу, який її підготував та спрямував до суду, з метою усунення недоліків, допущених при складанні даних матеріалів.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.245, 256, 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 повернути до Відділення поліції №2 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

СуддяЛ. А. Грипіч