БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1831/22 Провадження № 3/497/1055/22
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.2022 року суддя Болградського районного суду Одеської області Висоцький Сергій Олександрович , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, громадянина України, не інваліда, працюючого у фірмі «Дженіор Електрик», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 від 22.05.2009 року, виданий Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

18.09.2022 року об 11:00 годині, в пункт пропуску «Табаки», на виїзд з України на рейсовому автобусі за маршрутом м. Ізмаїл (Україна) м. Кишинів (РМ) прибув громадянина України ОСОБА_1 , який на паспортний контроль пред`явив паспорт для закордонних поїздок громадянина Республіки Болгарії, не пред`явивши паспорт громадянина України, що є порушенням вимог ст.9, ст.12 ЗУ «Про ДКУ», ст.2 ЗУ «Про громадянство». В ході проведення контролю другої лінії п/н «СПНППр» не було виявлено паспорт для закордонних поїздок на ім`я ОСОБА_1 . Однак, згідно спрацювання бази даних ОСОБА_1 видавався паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 .

За даним фактом інспектором ПС 1 категорії головним сержантом Узун Г.Д. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не прибув, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань до суду не надсилав.

В матеріалах справи наявна розписка, відповідно до якої ОСОБА_1 зобов`зявся прибути до Болградського районного суду Одеської області 20.09.2022 року об 11:00 годині для участі у судовому розгляді. Однак, а ні на 11:00 годину, а ні в продовж часу до 15:00 години ОСОБА_1 до суду не з`явився.

Відповідно до ст. 276, ч. 2 ст. 277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 204-1 КУпАП, розглядаються протягом доби за місцем їх виявлення. Вимогами ст. 268 КУпАП не встановлена обов`язкова присутність особи, яка приягується до відповідальності в судовому засіданні. Відтак, суд вважає за можливе розгляду справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд позбавлений можливості заслухати пояснення даної особи з приводу вчинення ним адміністративного правопоуршення, та його відношення до вчиненого. Тобто, ОСОБА_1 не скористався своїм правом надати суду особисто пояснення, та будь-які докази щодо свого матеріального та сімейного стану.

Вивчивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин вказаного адміністративного правопорушення, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.ст. 251, 252 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ч.1 ст.256 КУпАП).

Частина 1 ст.204-1КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про державний кордон України» Перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

В Україні діє принцип єдиного громадянства (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство»), згідно з яким, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

На підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

За результатами досліджених доказів, суд дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, оскільки громадянин України на Державному кордоні України не надав документ, виданий як громадянину Україні, який дозволяє виїзд з України.

Вина ОСОБА_1 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 026968 від 18.09.2022 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , рапортами співробітників прикордонної служби, іншими матеріалами справи.

При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 дійсно вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП за кваліфікуючою ознакою - спроба перетинання державного кордону України в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів, без дозволу відповідних органів влади.

Крім цього, суд також звертає увагу, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, що затверджений Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан з 24.02.2022 року, який продовжено та діє наразі.

Згідно ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Положеннями ч.1, ч.2 ст.20 названого Закону - правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону. В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

За повідомленням Державної прикордонної служби України у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово, обмежено виїзд з України окремою категорією громадян. Зокрема, заборонено виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , будучи громадянином України, надаючи при спробі перетині Державного кордону України на виїзд з України паспорт для закордонних поїздок громадянина Республіки Болгарії, намагався покинути територію України всупереч встановлених обмежень в період дії воєнного стану.

З урахуванням викладеного, а також характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, приймаючи до уваги ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують адміністративну відповідальність, та інші вимоги ст.ст. 33-35 КУпАП, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність накладення на винного адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту передбаченого санкцією ч.1 ст.204-1 КУпАП, що буде достатнім для його виховання та попередження вчиненню нових правопорушень.

Згідно п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення підлягає сплаті судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496.20 гривень.

Керуючись ст. ст. 9-11, 32, 33-35, 40-1, 204-1, 221, 283-285, КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.204-1 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на підставі санкції цієї статті призначити йому стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 5 (п`ять) діб.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 496.20 гривень (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Постанова суду у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області.

Суддя: С.О.Висоцький