КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 369/1874/22 Головуючий у суді першої інстанції: Перекупка Г.А.
Апеляційне провадження: 33/824/2218/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Коцюрби О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130, ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Також, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Провадження у справі про адміністративні правопорушення за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Цією ж постановою, з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 496 грн. 20 коп.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив суд поновити строк на апеляційне оскарження, постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року скасувати, провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, а також висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Одночасно ОСОБА_1 , посилався на те, що в судовому засіданні він участі не брав, зі слів його захисника було оголошено резолютивну частину рішення, повний текст не оголошувався і не вручався. А тому, з повним текстом прийнятого судом рішення він ознайомився лише 13 липня 2022 року, коли постанова з`явилася в ЄДРСР.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник апелянта - адвокат Кожем'яченко В.В. підтримав вимоги апеляційної скарги в частині визнання ОСОБА_1 винним за ч. 4 ст. 130 КУпАП. Вважає, що працівниками поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Надані суду відносно ОСОБА_1 протоколи та оскаржувана постанова є незаконними, надуманими та складеними з грубими порушеннями чинного законодавства України, а в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника апелянта - адвоката Кожем'яченка В.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 289 КУпАП, скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи вказані обставини, положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року та вважає за доцільне його поновити.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд, у відповідності з вимогами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи, та згідно протоколів про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , 21 січня 2022 року о 18 год. 30 хв. вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, а саме: керуючи транспортним засобом FORD FUSION, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Шосе Одеське, 1, в смт. Чабани, Фастівського району, Київської області під час руху заднім ходом, не впевнився в безпечності та здійснив зіткнення з автомобілем HYUNDAI, державний номерний знак НОМЕР_2 , який стояв позаду, в результаті чого, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, після чого, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та зник у невідомому напрямку.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 10.9, 2.10 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративні правопорушення, за що ст.ст. 124, 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Крім того, ОСОБА_1 , згідно протоколу № ААБ № 077920 від 22 січня 2022 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП, а саме: 22 квітня 2022 року о 07 год. 20 хв. вживав алкоголь (горілку) після дорожньо транспортної пригоди за його участю (або після зупинки). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.10 є Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), яким передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки), за що, ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Притягуючи до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується наступними доказами: протоколами про адміністративні правопорушення серії ААБ № 077920, № 077975, № 077965 від 22 січня 2022 року, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, поясненнями ОСОБА_2 від 21 січня 2022 року, розпискою ОСОБА_3 від 22 січня 2022 року, відеозаписами з місця подій на електронному носії.

Однак, погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можливо з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого, сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначення в протоколі про порушення ОСОБА_1 вимог ч. 4 ст. 130 КУпАП, пункту 2.5 Правил дорожнього руху України є безпідставним та недоведеним.

Як вбачається з матеріалів справи, медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння водія не проводився, докази щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння відсутні.

Протоколи про адміністративні правопорушення серії ААБ № 077920, № 077975, № 077965 від 22 січня 2022 року не можуть бути визнані беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки зазначена в ньому інформація не підтверджена іншими належними засобами доказування.

Також суд звертає увагу, що диспозицією ч. 4 ст. 130 КУпАП не передбачена відповідальність за відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, інших належних та достатніх доказів, на підставі яких можливо дійти висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП матеріали справи не містять.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вживанні алкогольних напоїв після дорожньо-транспортної пригоди за його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння з огляду на фактичні дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, диском з відеозаписом з місця події, іншими матеріалами справи є необґрунтованим, оскільки вказані докази в своїй сукупності фіксують лише факт дорожньо-транспортної пригоди, який не заперечується ОСОБА_1 , та не доводять поза розумним сумнівом вину вказаної особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, апеляційна скарга ОСОБА_1 доводів в частині визнання винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП не містить, а отже постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року в цій частині необхідно залишити без змін.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року в частині притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП та закриття провадження у цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 цього Кодексу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року в частині притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Прийняти у цій частині нову постанову, якою провадження щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

В решті, постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Коцюрба