Номер провадження: 33/813/954/22
Номер справи місцевого суду: 522/6247/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., за участю: секретаря судового засідання Тьосової Я.В., захисника Кондрашової І.Ю., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Компаніївським районним судом Кіровоградської області апеляційну скаргу захисника Кондрашової І.Ю. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2022 року якою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у сумі 496, 20 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 28.04.2022 року, о 22:30 год., ОСОБА_1 у м. Одеса по вул. Херсонський сквер, 1з, керував транспортним засобом «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд якого проводився газоаналізатором «Drager Alcotet 7510», згідно тесту №603 результат огляду склав 0,49 ‰, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник Кондрашова І.Ю. та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджують про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просять скасувати постанову та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апелянти стверджують, що в матеріалах провадження відсутні відеозаписи, які підтверджують відомості викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, апелянти звертають увагу, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатора «Драгер 7510», який в останнє проходив калібровку 22.06.2021 року, а відповідно до інструкції з експлуатації вказаного приладу він повинен проходити градуювання раз на 6 місяців.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є обґрунтованою та такою, що фактично постановлена з дотриманням вимог КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №074614 від 28.04.2022 року, приблизно о 22 год. 45 хв., 28.04.2022 року, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Херсонський сквер, 1з у стані алкогольного сп`яніння, огляд якого проводився газоаналізатором «Drager Alcotet 7510», згідно тесту №603 результат огляду склав 0,49 ‰, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: долученими до протоколу актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер-7510», які власноручно підписані на місці складання протоколу ОСОБА_1 .

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду, з УПП в Одеській області, судом були витребувані відеозаписи з нагрудної камери поліцейських щодо події правопорушення та складання протоколу від 28.04.2022 року.

Результатом перегляду вказаного відеозапису, судом встановлено, що на відео зафіксована хронологія подій, які відбувались 28.04.2022 року, в тому числі беззаперечне підписання ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів на підтвердження факту встановлення стану алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 фактично не заперечував того, що на момент зупинки працівниками патрульної поліції, він був в стані алкогольного сп`яніння, добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Драгер», результати якого підтвердили факт алкогольного сп`яніння.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю доведена, а тому рішення суду щодо визнання останнього винним в скоєні адміністративного правопорушення, є законним та обґрунтованим.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що «Drager Alcotet 7510» має проходити калібровку один раз на шість місяців, то вони є безпідставними, з огляду на те, що відповідно до Інструкції використання даного газоаналізатору, вказаний прилад має проходити калібрування один раз на дванадцять місяців.

Посилання захисника на те, що результат газоаналізатору треба визнати недопустимим доказом, оскільки результат приладом був виданий через 18 секунд, також є безпідставними, оскільки захистом не доведено в який спосіб ця обставина впливає на правильність результату, при тому, що під час проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не заперечував проти результатів огляду.

Разом з цим, проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, апеляційний суд вважає, що при обранні виду і розміру адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував обставин справи та даних про особу правопорушника.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Однак, апеляційний суд наголошує, що покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Враховуючи вище наведене та вирішуючи питання щодо законності, справедливості та пропорційності застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даній справі, апеляційний суд зазначає наступне.

Апеляційний суд враховує, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення, оскільки вказаною нормою закону передбачає одночасне накладення штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що в даній справі, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, з урахуванням конкретних обставин справи та особи правопорушника, який відповідно до долучених до справи документів в умовах воєнного стану працює водієм на об`єкті критичної інфраструктури, слід вважати занадто суворим та не в повній мірі не відповідаючи інтересам суспільства, оскільки таке стягнення, незважаючи на те, що воно передбачено санкцією статті закону, є надмірним, несправедливим та не пропорційним, тобто таким, що не відповідає принципу розумності, а його застосування не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи.

Вважаючи за можливе не застосовувати до ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд виходить з наступного.

Вчинене правопорушення не потягло за собою будь-яких шкідливих наслідків.

ОСОБА_1 фактично визнав свою провину в повному обсязі та розкаявся у скоєнні адміністративного правопорушення. Правопорушник має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження та виплачує аліменти.

Крім того, на даний час ОСОБА_1 працює водієм Компаніївського РЕМ ПрАТ «Кіровоград обленерго». Вказане підприємство, відповідно до протоколу зборів ТК Компаніївського РЕМ ПрАТ «Кіровоград обленерго», клопотало перед судом першої інстанції про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та передачі матеріалів на розгляд трудовому колективу.

Апеляційний суд вважає, що вказані обставини, в своїй сукупності, в умовах воєнних дій, зокрема нанесення ракетних ударів по об`єктам критичної інфраструктури України, в тому числі електростанції та електроліній, які тягнуть за собою пошкодження цих об`єктів, які потребують термінового відновлення для забезпечення функціонування критичної інфраструктури країни, дають суду підстави дійти висновку про те, що виконання ОСОБА_1 функцій водія, який має багаторічний досвід роботи на підприємстві критичної інфраструктури, вочевидь буде більш раціональним та кориснішим для виконання завдань підприємства. В даному випадку, на думку апеляційного суду, накладення на правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу, є достатнім на критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, в достатній мірі слугуватиме його вихованню, а також запобігатиме вчиненню ним нових правопорушень у сфері дорожнього руху.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що оскаржена постанова суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом виключення з резолютивної частини постанови рішення суду про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Апеляційну скаргу захисника Кондрашової І.Ю. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнано винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Виключити з резолютивної частини постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2022 року вказівку про застосування до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський