ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/433/22 Номер провадження 33/814/1365/22Головуючий у 1-й інстанції Калько О.С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категоріяч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Павлюченка Олександра Олександровича на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 22.01.2022 о 22 год. 49 хв. він керував автомобілем RENAULT MEGANE SCENIC д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Юрія Тимошенка,6 в м. Полтава в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря нарколога в КП "Полтавський обласний центр терапії залежностей", висновок N 26 від 22.01.2022. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9а) ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 адвокат Павлюченко Олександр Олександрович, в якій просив скасувати постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2022 року, та закрити провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо його винуватості у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, адже не взяв до уваги його пояснення. Так, ОСОБА_1 стверджує, що 22.01.2022 року ввечері він посварився із дружиною і вирішив вийти з квартири та заспокоїтися, щоб далі не продовжувати сварку. Вийшовши з під`їзду, він вирішив відігнати свій автомобіль на автостоянку. Рухаючись по вул. Тимошенка в м. Полтаві не впорався з керуванням, так як була ожеледиця, і втратив контроль над автомобілем та скоїв зіткнення із деревом.

У машині спрацювали подушки безпеки. Коли він усвідомив, що автомобіль ремонту не підлягає, вирішив, «з горя» випити, щоб заглушити як душевний, так і фізичний біль. В автомобілі була пляшка горілки, яку він випив майже за один раз, і хвилин через 20-30 після цього приїхала поліція.

Крім того, скаржник вважає, що у матеріалах справи відсутні будь-які пояснення свідків, що вказує, на його думку, на те, що працівники поліції не в повній мірі виконали свій обов`язок по збиранню належних та допустимих доказів, а тому вважає, що його вина не доведена.

Апелянт стверджує, що надані до суду відеозаписи є неповними, ними зафіксовано лише частини моментів виконання службових обов`язків працівниками поліції, що є порушенням процедури, встановленої п.5 Інструкції №1026 від 18.12.2018 року. Відсутність повного відеозапису, на думку апелянта, не дає можливості перевірити законність дій працівників поліції та керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, скаржник вважає, що із відеозапису не вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, як не вбачається і те, що його було зупинено, оскільки керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, доходжу наступних висновків.

Апелянт стверджує, що 22.01.2022 року ввечері після сварки з дружиною він вирішив відігнати свій автомобіль на автостоянку. Рухаючись по вул. Тимошенка в м. Полтаві не впорався з керуванням, так як була ожеледиця, і втратив контроль над автомобілем та скоїв зіткнення із деревом. У машині спрацювали подушки безпеки. Коли він усвідомив, що автомобіль ремонту не підлягає, вирішив, «з горя» випити, щоб заглушити як душевний, так і фізичний біль. В автомобілі була пляшка горілки, яку він випив майже за один раз, і хвилин через 20-30 після цього приїхала поліція.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент прибуття працівників поліції ОСОБА_1 перебував в шоковому стані, його поведінка не відповідала обстановці. Разом із тим, за період спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції ним жодного разу не повідомлялося, що він керував автомобілем в стані сп`яніння. Сам факт руху ОСОБА_1 на автомобілі та зупинки відсутній. При цьому, матеріалами справи не спростовуються твердження апелянта щодо того, що він випив вже після ДТП.

Відповідно до ст.3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.9а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Однак, вирішуючи цю справу, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги зазначених вище норм, та положень ст. ст. 7, 245, 252 КУПАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

З постанови суду першої інстанції вбачається, що висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 в скоєнні інкримінованого йому адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 229774 від 23.01.2022 (а.с.1), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння № 26 від 22.01.2022, згідно якого ОСОБА_1 о 23.39 год. 22.01.2022 перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с.2), матеріалами відеозйомки.

Однак відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає саме за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Тобто особа вже має перебувати в стані алкогольного сп`яніння, а після цього здійснювати керування транспортним засобом.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на момент спілкування із працівниками поліції перебуває в стані алкогольного сп`яніння, його поведінка не відповідає обстановці, порушена координація рухів. Разом із тим, матеріалами справи не спростовується його твердження, що він вживав алкоголь вже після ДТП, в результаті якого його автомобіль отримав серйозні ушкодження. При цьому сам ОСОБА_1 також отримав тілесні ушкодження, і тому, враховуючи всі обставини та докази у справі у сукупності, суд не має змоги дійти висновку про однозначну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Разом із тим, в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність правових підстав для закриття провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення суду при розгляді справи не надано права змінювати юридичну кваліфікацію адміністративного проступку, які вказані в протоколі.

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений суддею тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для скасування постанови судді Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2022 року, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Павлюченка Олександра Олександровича підлягає задоволенню.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Павлюченка Олександра Олександровича задовольнити.

Постановити нове рішення, яким постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин