Справа № 308/1158/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
03.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Коструб В. В. в інтересах ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).
Згідно з постановою, 24.01. 2021, о 16 год 05 хв, на автомобільній дорозі М08 «КПП Ужгород» водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Вольво» державний номерний знак НОМЕР_1 з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Коструб В. В., просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. Зазначає, що ані ОСОБА_1 , ані його представник не були присутніми під час розгляду справи у суді першої інстанції, оскільки про судове засідання їх повідомлено не було, копія постанови також судом їм не надсилалась. Зі змістом оскаржуваної постанови від 03.03.2021 адвокат Коструб В. В. ознайомився самостійно, на порталі ЄДРСР 16.03.2021. При цьому, апелянт також зазначає, що постанова є необґрунтованою, тому підлягає скасуванню. Посилається на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано який саме огляд водій повинен був пройти на вимогу поліцейського. При цьому, на переконання апелянта, неправильне та нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, оскільки воно складається з двох частин: перша стосується того, що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, друга трактується таким чином, що водій відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. До того ж, апелянт вказує, що всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейські не направили ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я, про що свідчить відсутність у матеріалах справи відповідного направлення. Письмові пояснення свідків події, на переконання апелянта, також не можуть братися до уваги, позаяк ці особи не допитувались у суді першої інстанції, тому їх покази не є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення. Адвокат Коструб В. В. просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення слід визнати слушними, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Коструба В. В., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку SMS- повідомлення від 25.10.2022. У надісланому до суду клопотанні від 03.11.2022, адвокат Коструб В. В. просив відкласти судове засідання на інший день. Апеляційний суд бере до уваги той факт, що судове засідання неодноразово відкладалось за заявами адвоката Коструба В. В., зокрема 18.05.2021 (а. с. 37); 27.10.2021 (а. с. 39); 12.05.2022 (а. с. 41), 24.10.2022 (а. с. 43); а також те, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явився на розгляд справи, тому, при вирішенні питання щодо проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Коструба В. В., суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Коструба В. В., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, що справа повинна бути розглянута з дотриманням приписів законодавства щодо розумних строків розгляду справи.
При вирішенні питання про поновлення пропущеного на оскарження судового рішення строку апеляційний суд бере до уваги таке.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Коструб В. В. були обізнані з тим, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , що підтверджується судовими повістками та клопотаннями адвоката Коструба В. В. про ознайомлення з матеріалами справи та направлення матеріалів справи за підсудністю до Тячівського районного суду. Про те, що справа призначена до розгляду у суді першої інстанції 03.03.2021, ОСОБА_1 було повідомлено, однак до суду він не з`явився, клопотань та заяв про відкладення судового засідання на подавав. Разом з тим, апеляційний суд враховує і те, що відомостей про надсилання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови у встановлений законом триденний строк немає. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу з відповідним обґрунтуванням у встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №299814, 24.01. 2021, о 16 год 05 хв, на автомобільній дорозі М08 «КПП Ужгород» водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Вольво» державний номерний знак НОМЕР_1 з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Своїми підписами у протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом процесуального документу ознайомлений, копію його отримав.
Відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтвердили свідки події, громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які цей факт засвідчили у своїх поясненнях (а. с. 2, 3).
Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3705189, водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять гривень) (а. с. 4).
Розпискою ОСОБА_1 підтверджується факт залишення на зберігання транспортного засобу марки «Вольво» державний номерний знак НОМЕР_1 на КПП «Ужгород» (а. с. 5).
Крім того, на відеозаписі, що міститься на DVD-диску, чітко зафіксовано, що водій ОСОБА_1 відхилив пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки автомобіля за допомогою приладу «Драгер», або у медичному закладі, при цьому зазначив, що категорично відмовляється від освідування, за що відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення (а. с. 7).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, адже жодних порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Лебедєв М. С. був упереджений під час зупинки, пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що у нього були підстави для фальсифікації цього документу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх не додано до апеляційної скарги, і на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейського Лебедєва М. С. у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій під час зупинки та оформлення щодо нього матеріалів адміністративного правопорушення, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи свідчать про те, що працівник поліції діяв виключно у відповідності до підзаконних нормативних актів, які регламентують порядок та процедуру проведення огляду, зокрема такими.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.
При оцінці доводів апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано який саме огляд водій повинен був пройти на вимогу поліцейського, а неправильне та нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, апеляційний суд визнає доводи в цій частині необґрунтованими і такими, що спростовуються належними та переконливими доказами.
Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №299814 складений відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд не вбачає жодних підстав для визнання процесуального документу неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Так, у протоколі чітко вказано, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження освідування на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2. 5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тому твердження адвоката Коструба В. В. про начебто незрозуміле формулювання адміністративного правопорушення є такими, що спростовуються належними та достатніми доказами у справі.
Доводи адвоката Коструба В. В. про те, що поліцейські порушили вимоги ст. 266 КУпАП, не запропонувавши водію ОСОБА_1 пройти освідування у закладі охорони здоров`я, апеляційний суд відхиляє з огляду на такі обставини. Так, підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція). Статтею 266 КУпАП передбачено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. З матеріалів справи убачається, що водій ОСОБА_1 , маючи очевидні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, відеозаписом, що міститься на DVD диску, які у своїй сукупності свідчать про небажання ОСОБА_1 виконувати вимоги, встановлені законом. Тому, доводи апелянта про порушення поліцейськими вищевказаних норм, апеляційним судом до уваги не беруться, адже на підтвердження цих доводів адвокат Коструб В. В. не надав жодного доказу.
Щодо тверджень апелянта про те, що пояснення свідків не слід брати до уваги, оскільки вказані свідки судом не допитувались, такі апеляційний суд вважає безпідставними.
Водночас суд звертає увагу на те, що виклик у судове засідання та допит свідків є правом, а не обов`язком суду. Окрім цього, у матеріалах справи наявні докази щодо обставин адміністративного правопорушення, яке мало місце 24.01.2021, які між собою узгоджуються, є чіткими, несуперечливими, сумнівів не викликають та не потребують додаткового виклику вказаних осіб у судове засідання для надання пояснень.
Переконливих доводів, які безумовно спростовували висновки судді у постанові, при розгляді апеляційної скарги не наведено, а обставини, на які посилається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були повністю враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Коструб В. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Коструб В. В. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН