Провадження №33/812/210/22 Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Сябренко І. П.
Доповідач апеляційного суду Ямкова О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Стрілець К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Коваленка П. П. на постанову судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2022 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адмінправопорушення, 1 травня 2022 року о 21 годині в селі Великоолександрівка Баштанського району Миколаївської області водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння та пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру Драгер 6820 на місці зупинки за своєю згодою та у присутності двох свідків з фіксацією події під відеозапис. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог пункту 2.9а Правил дорожнього руху України за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник Коваленко П. П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити.

Апелянт вважає, що постанова є необґрунтованою, не відповідає вимогам закону. Зазначає про те, що у справі немає доказів керування ОСОБА_1 автомобілем. В той час коли свідок ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтвердив, що саме він був за кермом автомобіля. У відеозапису, який доданий до протоколу, відсутнє відображення керування автомобілем будь-якою особою.

Суддею не допитані у судовому засіданні свідки, які підписали протокол, а відтак, при винесені постанови суддя не могла посилатися на ці докази.

Крім цього вказує на порушення поліцейськими вимог статті 266 КУпАП, так як водія до закладу охорони здоров`я не доставляли, у зв`язку з його незгодою з результатами газоаналізатора.

Нажаль, суддя першої інстанції вищезазначеним фактам у своїй постанові оцінку не надав, що призвело до безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , як особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, та апелянт ОСОБА_3 не з`явилися, повідомлені про розгляд справи належним чином.

В той же час апелянт ОСОБА_3 надав клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку з неможливістю його явки до судового засідання, у зв`язку з військовим станом та його участі у розгляді справи в іншому суді. Доказів на підтвердження зайнятості в іншому судовому засіданні не надав та не виклав доводів та причин щодо неможливості особистої явки до суду ОСОБА_1 ..

Інших клопотань стосовно неможливості розгляду справи ні ОСОБА_1 , ні його захисником не заявлено.

Відповідно до статті 294 КУпАП апеляційний перегляд справи здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Неявка в судове засідання осіб, які належним чином повідомлені про дату слухання справи не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини їх неявки або відсутні дані про їх належне повідомлення.

Отже, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість її вирішення у відповідному судовому засіданні за наявністю поважних причин, які не викликають сумнівів у зволіканні з розглядом самої справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Виходячи з доводів заяви про відкладення слухання справи, причиною неявки до суду апеляційної інстанції представника апелянта є надання переваги участі у розгляді іншої справи без належного документального підтвердження самої причини неявки, та за відсутністю будь-якої причини неявки самої особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

За такого поважність причин неявки захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, судом апеляційної інстанції не встановлена, апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 294 КУпАП), суд апеляційної інстанції вважає за можливим розглянути справу у відсутності апелянта, та особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, у їх межах, а також вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, так як висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є вірними.

Ці висновки судді ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які спростовують доводи апелянта, викладені ним у апеляційній скарзі.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, ретельно виклавши його зміст, письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відеофіксацію самої події, згідно яких ОСОБА_1 за наявністю ознак алкогольного сп`яніння та за своєю згодою пройшов огляд на місці зупинки, внаслідок чого стан сп`яніння підтверджено за допомогою алкотестеру Драгер, яким встановлено результат в 1,68 проміле. Заперечень або незгоди з результатами огляду водій не висловив, пояснив лише, що вжив дві пляшки слабоалкогольного напою «пиво». Внаслідок цього дії водія кваліфіковані як керування водієм транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим за складеним адміністративним протоколом ОСОБА_1 порушено положення пункту 2.9а ПДР України.

У відповідності до пункту 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положеннями статті 266 КУпАП та пунктів 1.3, 1.6, 1.7 розділу І, положень розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, з фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, та у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду за допомогою технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, протоколу проведення тесту, відеозапису з нагрудної камери поліцейського та письмових пояснень свідків події, водій ОСОБА_1 у день проведення огляду вживав слабоалкогольні напої, внаслідок чого при зупинці його транспортного засобу, у зв`язку з перевищенням швидкості руху, у поліцейських склалися обґрунтовані сумніви у його тверезості. Водій погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, який підтверджено результатами огляду за показниками алкотестера в 1,68 проміле. ОСОБА_1 погодився з результатами газоаналізатора, про що він поставив свій підпис у відповідному протоколі, та бажань про проходження такого огляду у медичному закладі не висловив, як і зауважень з приводу проведеного поліцейськими огляду на стан сп`яніння (а.с.1-8).

Не надано таких зауважень ОСОБА_1 і у судовому засіданні в суді першої інстанції, внаслідок чого доводи апеляційної скарги його захисника про порушення прав водія, у зв`язку з його незгодою з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та бажання пройти такий огляд у медичному закладі, не ґрунтуються на доказах і суперечать позиції самого ОСОБА_1 ..

В той же час не мають ґрунтовних підтверджень доводи ОСОБА_1 , які висловлені ним у судовому засіданні суду першої інстанції, та аналогічні доводи апеляційної скарги його захисника, з приводу того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, яким керував його батько ОСОБА_6 , який допитаний судом першої інстанції як свідок.

Цим показанням свідка ОСОБА_6 суддею суду першої інстанції надана вірна оцінка у змісті постанови, де врахована відповідь лікарні, якою спростовані пояснення батька особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, як неспроможні.

Крім того сама поведінка ОСОБА_1 , яка зафіксована за допомогою відеозйомки у день події, його проходження огляду на стан сп`яніння, пояснення надані у протоколі про адміністративне правопорушення, зміст пояснень свідків, свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений поліцейськими. При звернені до нього поліцейських, як до водія транспортного засобу, ОСОБА_1 заперечень щодо наявності іншого водія не висловлював ні усно, ні письмово у протоколі, поводив себе, як водій, а тому виконував вимоги поліцейських та надав згоду на проходження огляду на стан сп`яніння.

Не є слушними і посилання захисника Коваленка П. П. про неможливість використання як доказу письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , так як останні не були допитані суддею у судовому засіданні суду першої інстанції. По-перше, про їх допит клопотань ні захисником, ні ОСОБА_1 перед судом не заявлялося, а по-друге, письмові пояснення таких осіб у відповідності до статті 251 КУпАП є належними доказами у справі.

Сам протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП, та щодо місця та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджуються з даними, які містяться у відеозаписі, здійсненому працівниками поліції на спеціальний технічний засіб, письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , якими обставини самої події підтвердженні проставлянням підписів у протоколі, який підписано і водієм без зауважень.

З огляду на наведене, встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а висновки судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи, та спростовують доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі.

Тому прийняте суддею рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення та розмір штрафу визначений відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 Коваленка П. П. залишити без задоволення, а постанову судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова