Справа № 567/1162/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року м. Острог

Суддя Острозького районного суду Рівненської області Венгерчук А.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції №3 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , непрацюючу, паспорт НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

(права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України ОСОБА_1 роз`яснені)

встановила:

21.08.2022 близько 01:15 год. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство, а саме не впускала до будинку свого колишнього чоловіка, чим чинила відносно нього своїми діями психологічний тиск.

ОСОБА_1 в суді вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала частково. Пояснила, що вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний. Пояснила, що 21.08.2022 близько 01:15 год. коли ОСОБА_3 прийшов додому, між ними виник конфлікт з приводу проживання та користування будинком. В ході конфлікту ОСОБА_2 словесно ображав її. Вказує, що її дії були зумовлені неправомірними діями самого потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 21.08.2022 близько 01:15 год. коли він приїхав додому, то його колишня дружина почала вимагала щоб він залишив місце проживання, внаслідок чого між ними виник словесний конфлікт.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №408375 від 21.08.2022 та матеріалами справи: поясненнями ОСОБА_2 .

Згідно довідки ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 08.09.2022 ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З досліджених судом матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство, а саме вчинила умисні дії психологічного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 .

Таким чином, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Водночас, статтею 22 КУпАП визначено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Очевидно, що це такі адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкоди та не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам чи безпосередньо громадянам. Встановлення в законі такого заходу впливу, як усне зауваження, дає змогу говорити про невідворотність реагування на кожне правопорушення, зокрема й малозначне.

Таким чином, під малозначним правопорушенням розуміють такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Вирішуючи питання про необхідність застосування щодо ОСОБА_1 адміністративного стягнення, враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушниці, ступінь її вини, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність. Зокрема, судом береться до уваги характер вчиненого правопорушення, відсутність будь-якої реальної шкоди внаслідок вчиненого правопорушення, а також дані про особу правопорушниці, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась.

Виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню, за відсутності обставин, що обтяжують відповідальність, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з малозначністю, обмежившись усним зауваженням, роз`яснивши протиправний характер її поведінки й неприпустимість у майбутньому допускати вчинення подібних правопорушень.

При цьому, на думку суду, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного пливу та запобіганню вчиненню ОСОБА_1 нових порушень.

Окрім того, з врахуванням вимог ч. 2 ст. 284 КУпАП, якою визначено, що постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при оголошенні усного зауваження, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі.

В свою чергу, суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому враховуючи той факт, що усне зауваження, виходячи з норм ст. 24, ч. 2 ст. 284 КУпАП, не відноситься до видів адміністративних стягнень, а відтак суд не вбачає підстав для стягнення судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 22, 221, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановила:

визнати ОСОБА_1 такою, що вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, звільнивши її від адміністративної відповідальності із застосуванням усного зауваження.

Провадження у справі закрити.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.