ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4306/22 Головуючий в 1 інст. Геєць Ю.В.
Провадження № 33/807/591/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , захисника адвоката Войцеховської О.Г., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Войцеховської О.Г. на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 10.07.2022 року о 18-15 годині, в м. Запоріжжя, пр. Соборний, 202, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820, результат 2,85 % проміле, від керування транспортним засобом відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Войцеховська О.Г. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказану скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 10.07.2022 року, пересуваючись по проспекту Соборному із ОСОБА_2 на автомобілі д.н. НОМЕР_1 , при здійсненні маневру, не впорався з керуванням, наїхав на бордюр та пробив два лівих колеса на автомобілі.

Через деякий час, ОСОБА_1 зателефонував до станції СТО для виклику лафету з метою евакуації автомобіля. Розуміючи, що він скоїв ДТП, але наніс шкоду тільки своєму автомобілю, ОСОБА_1 не викликав поліцію, а пішов разом з товаришем до кафе пообідати і дочекатись лафету. Розуміючи, що за кермо ОСОБА_1 більше не сяде, він випив в кафе пляшку пива.

Близько о 18:00 годині йому зателефонували зі станції та повідомили, що лафет може виїхати на виклик. Коли ОСОБА_1 з товаришем стояли біля автомобіля та чекали лафет до них під`їхали працівники поліції. ОСОБА_1 повідомив працівників поліції про ДТП. Натомість, працівники поліції, не оформлюючи ДТП, запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння. Він погодився. ОСОБА_1 був незгодний з результатами огляду на місці. Але, працівники поліції зазначили, що під час воєнного стану вони мають право конфіскувати автомобіль на користь ЗСУ, тому ОСОБА_1 знаходячись в розпачі, не дивлячись на те, що ОСОБА_2 умовляв його відмовитись від підпису, таки підписав всі документи.

Зазначає, що відеозаписом не зафіксовано а ні факту керування автомобілем, а ні факту визнання ОСОБА_1 вживання алкоголю. Взагалі відеозапис не є безперервним, що свідчить про недотримання вимог національного закону.

Працівники поліції не зупиняли автомобіль під керуванням ОСОБА_1 .

Наголошує, що в матеріалах справи мається результат тесту з роздрукованими показниками приладу, які містять інформації щодо дати перевірки калібровки 02.11.2021 року та температуру навколишнього середовища 28 градусів С. Тоді, як в інструкції з експлуатації приладу визначено, що умовою правильної роботи приладу є перевірка калібровки, яка має проводитись кожні шість місяців. А температура повітря в час складання протоколу о 18:00 годині складала 23 градусів С.

Також матеріали справи не містять сертифікату відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу, що в сукупності викликає сумніви в робочому стані технічного приладу «Драгер 6820».

Крім того, в протоколі вказано результати показників приладу за номером тесту 1266, а в роздруківці вказано 1364.

Просить постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №143055 від 10 липня 2022 року, яким вказано, що 10.07.2022 року о 18-15 годині, в м. Запоріжжя, пр. Соборний, 202, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820, результат 2,85 % проміле, від керування транспортним засобом відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України (а.с.1); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3; а.с.5), якими встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, млява мова. Огляд проводився на місці зупинки автомобіля. Результат огляду позитивний (2,85 проміле); роздруківкою з приладу «Драгер 6820» (а.с.4), якою встановлено, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння (2,85 проміле); оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.7), який містить відеозапис події та яким підтверджується, що ОСОБА_1 не спростовував, що керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, пошкодив транспортний засіб, яким керував, пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки.

Таким чином, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки суд дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Суд вважає, безпідставними доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вказана версія сторони захисту була спростована під час апеляційного переогляду справи, а саме було переглянуто відеозапис під найменуванням «ААД№143055», яким зафіксовано, як ОСОБА_1 вказував, що здійснював рух з ресторану, який знаходиться на вулиці Перемоги, після чого потрапив в ДТП (час 18:17). ОСОБА_1 на запитання працівника поліції щодо вживання алкогольних засобів, повідомив, що в ресторані випив пива (час 18:18).

ОСОБА_1 на місці події погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння (час 18:21). Результати огляду склали 2,85 проміле, що значно перевищує встановлену норму (час 18:25). ОСОБА_1 погодився з результатом огляду та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я (час 18:25:50). ОСОБА_1 було роз`яснено права і обов`язки (час 18:26).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що версія захисника про те, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є лише способом захисту від висунутого обвинувачення, оскільки відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 сам вказував про здійснення керування, а також зафіксовано проходження ним огляду на визначення стану сп`яніння із позитивним результатом.

Суд апеляційний суд також відхиляє доводи сторони захисту, що відеозаписи не є доказами в справі, оскільки такі записи не були безперервними, суд зазначає наступне.

Апеляційний суд вважає, що враховуючи обставини справи, вказані відеозаписи автоматично не можуть визначатись недопустимими доказами, оскільки на них чітко зафіксовано обставини події, поведінку стан ОСОБА_1 , його поведінку, пояснення з приводу ситуації, яку він сам створив, проходження ним огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці події.

Порушення принципу безперервності відеозапису в описаних моментах відсутнє, крім того сторона захисту не спростовувала дійсність обставин, зафіксованих на відео, не повідомила суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки. Суд відхиляє цей аргумент також з тих мотивів, що визнання недопустимим вагомого доказу, який фіксує повну картину розвитку подій через недотримання принципу безперервності лише в один момент часу, про який не заявлено, що він приховує важливі обставини, є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння.

Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Тобто, наявні в матеріалах справи відеозаписи та інші матеріали справи, які узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п.2.9а ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами.

Апеляційний суд відхиляючи доводи сторони захисту про відсутність підстав для зупинки автомобіля, вказує, що працівники поліції в межах своїх повноважень під`їхали до автомобіля, який мав ознаки того, що він скоїв ДТП.

Щодо різниці у відомостях про температуру повітря приладу «Драгер», апеляційний суд вказує наступне.

Апеляційний суд не розділяє сумнівів що справності технічного приладу (за твердженням захисника про це свідчить різна температура повітря, вказана у результатах алкотестеру та у прогнозах погоди на те число). Якщо і є певна різниця у температурі повітря, то вона не є суттєвою і це ще не свідчить про несправність приладу, так як він знаходиться в автомобілі працівників поліції, де температура повітря може бути вищою, або ж нижчою, ніж на вулиці і з моменту діставання його з автомобіля до проходження огляду проходить невеликий проміжок часу.

Щодо документів про використання алкотестеру, які не були надані поліцейськими, то суддя звертає увагу, що ОСОБА_1 жодним чином не прохав надати такі документи. Відповідного клопотання не було заявлено і під час судового розгляду цієї справи.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, наголошено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Войцеховської О.Г., залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/4306/22