ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/807/162/22 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 202 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 січня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 07.10.2021 року о 12 год. 00 хв. у м. Запоріжжі, на з`їзді з Преображенського мосту Т-0806, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Gelly Maple, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Сhevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався попереду, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками, постраждалих немає.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що суд не врахував та не надав належної оцінки наявним у справі доказам - протоколу про адміністративне правопорушення, схемі місця ДІЛ, показам свідка, та наданим в суді учасниками наведеної дорожньо-транспортної пригоди поясненням, які свідчать про беззаперечну невинуватість ОСОБА_1 . Вказує, що потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні фактично визнав свою вину та погодився, що він, в порушення положень Правил дорожнього руху, рухаючись у крайній лівій смузі, застосував екстрене гальмування, тому саме його неправомірні дії призвели до таких негативних наслідків. До того ж, потерпілий ОСОБА_2 визнав, що після зіткнення автомобілів він перемістив авто у крайній правий ряд. А отже, своїми діями ОСОБА_2 порушив положення підпунктів «а», «в» пункту 2.10 Правил дорожнього руху, що залишилося поза увагою Суду. Щодо обставин події ОСОБА_1 вказує, що рухався від автомобілю ОСОБА_2 на безпечній дистанції. Він слідкував за дорожньою обстановку та оскільки жодних перешкод перед автівкою ОСОБА_2 не було, водій ОСОБА_1 не очікував, що водій ОСОБА_2 застосує екстрене гальмування. На думку апелянта, саме безпричинне екстрене гальмування водія ОСОБА_2 , яким водій створив перешкоди для руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , не дозволило ОСОБА_1 екстрено повністю погасити швидкість свого автомобілю, а як наслідок можливості уникнути автопригоди у водія ОСОБА_1 не було. Крім того, судом не було взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 , який показав, що водій ОСОБА_2 , рухаючись у крайній лівій полосі, безпричинно застосував екстрене гальмування, що і призвело до ДТП. Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 ,який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Так, згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення Правил дорожнього руху України.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 266583 від 07.10.2021; схему місця ДТП з фототаблицею; письмові пояснення учасників ДТП та пояснення учасників ДТП, які надані у судовому засіданні, а також пояснення свідка ОСОБА_3 .

Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що 07.10.2021 року о 12 год. 00 хв. у м. Запоріжжі, на з`їзді з Преображенського мосту Т-0806, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Gelly Maple, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Сhevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 який рухався попереду, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Тобто, ОСОБА_1 своїми діями порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Так, пунктом 13.1 ПДР України передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

У відповідності до п. 12.1.ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Поряд з цим, 07.10.2021 року, саме після скоєння ДТП працівник поліції зафіксував у схемі місця ДТП розташування транспортних засобів та прив`язку до місцевості. ОСОБА_1 ознайомився з цими відомостями та погодився із правильністю їх фіксації, про що свідчить його власноручний підпис у схемі місця ДТП без будь-яких зауважень.

Зі схеми місця ДТП, яка була підписана без зауважень учасниками ДТП, вбачається, що:

- у автомобіля Gelly Maple, д.н.з. НОМЕР_1 пошкоджено ЛФП та деформація передній капот, передній бампер, переднє праве крило, передня права блок фара;

- у автомобіля Сhevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_2 пошкоджено ЛФП та деформація заднє ліве крило, задній бампер, задня ліва блок фара.

Аналізуючи характер та локалізацію зазначених пошкоджень транспортних засобів, апеляційний суд дійшов висновку про порушення вимог п.п. 12.1, 13.1 ПДР водієм ОСОБА_1 , який не врахував дорожню обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції із транспортним засобом під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом потерпілого.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою провину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди заперечив. Причиною виникнення ДТП, на його думку, стало порушення правил дорожнього руху потерпілим, який, на його думку, здійснив екстрене гальмування і саме його неправомірні дії призвели до таких негативних наслідків.

Натомість, надані ОСОБА_1 пояснення не спростовують наявності у його діях порушень вимог п.п. 12.1, 13.1 ПДР.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом ст.ст.279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне порушення.

Отже, у справі щодо ОСОБА_1 , суд повинен надати оцінку саме його діям в дослідженій дорожній обстановці на предмет відповідності ПДР України.

Крім того, як вбачається з письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 , який показав, що у нього в салоні їхала дівчина з дитиною, якій стало погано у зв`язку із чим він почав пригальмовувати та відчув удар позаду.

Викладені обставини свідчать про те, що саме водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР, що і призвело до зіткнення автомобілів.

Таким чином, посилання апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідка ОСОБА_3 , покази якого, на думку ОСОБА_1 , місцевий суд не врахував.

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_1 п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а такожстатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіхстаттях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 січня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАПзалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник