ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/576/22 Головуючий в 1 інст. Кононенко І.О.
Провадження № 33/807/343/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , захисника адвоката Вініченка А.Ю., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанова Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 травня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 105024 від 09.02.2022 року, водій ОСОБА_1 , 09.02.2022 о 18 годині 56 хвилин по вул. Незалежної України, 56, м. Вільнянськ, Запорізької області, керував ВАЗ 2107, номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, зіниці очей не реагують на світло). Від огляду у встановленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що справу булу розглянуто без його участі, а тому вважає, що суд грубо порушив його права, які передбачені ст. 268 КУпАП.

Також зазначає, що ознаки наркотичного сп`яніння, вказані у протоколі, нічим не підтверджені, оскільки огляд взагалі не проводився.

Апелянт стверджує, що працівники поліції на підпис йому протокол не давали. Під час події працівник поліції чинив тиск з метою примусити його до визнання вини у скоєнні інкримінованого правопорушення. Щодо вказаних дій він подав заяву про кримінальне правопорушення за ст.ст. 364, 366 КК України.

Щодо змісту відеозапису, апелянт вказує, що він створений за допомогою реєстратора та має довжину 3 хвилини. Запис вівся із службового транспортного засобу. Звуковий ряд відсутній, тільки відео. Видно, як службовий автомобіль пропускає транспортний засіб ВАЗ та через короткий час починає здійснювати рух в напрямку автомобіля ОСОБА_1 , після чого його примушують зупинитися. Переглядаючи вказаний запис, можливо припустити, що співробітники поліції у службовому автомобіля чекали саме його і цілеспрямовано зупинили автомобіль.

Щодо змісту іншого відеозапису, який було зроблено працівником поліції за допомогою особистого телефону, то він має тривалість 3 хвилини, на якому у ОСОБА_1 питають, чи бажає він проїхати до медичного закладу для встановлення наркотичного сп`яніння, чи бажає надавати пояснення, на що ОСОБА_1 , кожного разу відповідає відмовою.

Апелянт вказує, що в розумінні Інструкції про порядок застосування портативних відео реєстраторів та карт пам`яті до них, їх облік, зберігання та видача відеозаписів мобільний телефон працівника поліції не є портативним відео реєстратором, а тому за таких обставин вказаний запис не можна розглядати як доказ винуватості ОСОБА_1 .

Наголошує, що відмова від проходження огляду, без попереднього встановлення співробітниками поліції на місці пригоди ознак сп`яніння, не можлива.

Працівники поліції під час події не встановили наявність ознак у ОСОБА_1 , коли його зупинили, його відмова від огляду є обґрунтованою і не тягне за собою порушення вимог п.2.5 ПДР України.

У справі відсутні матеріали, що пояснювали та доводили б законність підставі зупинки транспортного засобу, у розумінні вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Розуміючи незаконність дій працівників поліції, ОСОБА_1 , на законних підставах, відмовився від проходження огляду.

Відеозапис з реєстратора жодним чином не доводить факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, а тільки факт зупинки цього транспортного засобу, хоч і з порушенням вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Жодним документом, іншими фактичними даними, що наявні у матеріалах справи не спростовано позицію ОСОБА_1 щодо керування автомобілем тверезим, про що останній зазначив у поясненнях.

Місцевий суд вказані обставини не врахував та підійшов до розгляду справи формально.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки про існування постанови стало відомо лише 10.06.2022 року під час ознайомлення апелянтом з матеріалами справи.

Також просить призначили судово-криміналістичну (почеркознавчу) експертизу на розгляд якої постановити питання: Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у документі протоколі від 09.02.2022 року. Проведення експертизи доручити Запорізькому державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Викликати та допитати в якості свідка: ОСОБА_2 інспектора СРПП ВП №» ЗРУП; Наливайко Н.В., яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати постанову районного суду, а провадження закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки справу було розглянуто без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, копію судового рішення в строки передбачені законом, не було направлено. Зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не вбачається.

Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовляддя, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції апелянта, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 6 Європейської Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського суду з людських прав існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.).

Усталеною практикою Європейського суду з людських прав, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають належним чином бути викладені підстави, на яких вони ґрунтуються (рішення у справі «Морейра Феррейра проти Португалії (№ 2)» [ВП] (Moreira Ferreira v. Portugal (no. 2) [GC], заява № 19867/12, пункт 84, від 11 липня 2017 року). При розгляді питання справедливості кримінального провадження Суд встановлював, зокрема, що, ігноруючи конкретний, відповідний і важливий аргумент обвинуваченого, національні суди не виконують своїх зобов`язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, пункт 280, від 21 квітня 2011 року).

Право на справедливий судовий розгляд може вважатися ефективним, тільки якщо клопотання чи зауваження сторін дійсно «заслухані», тобто належним чином розглянуті судом (рішення у справі «Кармель Суліба проти Мальти» (Carmel Saliba v. Malta), заява № 24221/13, пункт 65, від 29 листопада 2016 року).

За змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені.

Вказані вимоги закону і установленої практики захисту людських прав при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належним чином не виконані, виходячи з наступного.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №105024 від 09.02.2022 року; відеозапис події; направленням водія на огляд.

Разом з тим, апеляційний суд при перегляді вказаної справи дійшов до висновку, що вказані докази, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувачення, ані окремо по собі, ані в сукупності не свідчать на наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення п.2.5 ПДР України та інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Під час перегляду справи, апеляційним судом заслухано обвинуваченого ОСОБА_1 , який пояснив, що він працює водієм охоронного агентства «Венбест» - наглядає за об`єктами нерухомості у м. Вільнянську та Вільнянського району Запорізької області, для чого використовує автомобіль марки ВАЗ 2107 д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 . Вечорі 09.02.2022 року, ОСОБА_1 повертався додому з першої зміни та заїхав до знайомого. Коли він вийшов з будинку то побачив, що виїзд транспортному засобу заблокований службовим автомобілем поліції, у якого були увімкненні фари. Коли ОСОБА_1 сів до свого автомобіля, подав звуковий сигнал, щоб розблокувати виїзд. Через метрів десять, працівники поліції зупинили ОСОБА_1 . Після чого працівник поліції ОСОБА_2 відвів ОСОБА_1 до службового транспорту та запитав, чи вживав він що-небудь заборонене для керування автомобілем. ОСОБА_1 відповів, що нічого не вживав, після чого працівники поліції відпустили ОСОБА_1 .

Приблизно через хвилин 20 працівники поліції знову під`їхали, вже до домоволодіння ОСОБА_1 та звинуватили в тому, що він здійснював керування у стані наркотичного сп`яніння. Працівники поліції під час події переконали ОСОБА_1 зізнатися. Будь-яких документів на підпис не надавали, вели відеофіксацію на мобільний телефон.

Апеляційний суд аналізуючи вказані пояснення обвинуваченого та матеріали справи вважає, що такі пояснення заслуговують на увагу.

Переглядаючи оптичний носій інформації встановлено, що записано два відеофайли, які ймовірно були здійсненні працівником поліції на власний технічний пристрій.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристрою, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію та не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними пристроями.

Таким чином, надані із власного пристрою відеозаписи не можуть бути належними доказами у справі.

Також, слід вказати, що відеозапис не містить позначень дати, часу і місця, як того вимагає вищевказана відомча інструкція, а тому суд не має можливості спростувати пояснення ОСОБА_1 про те, що працівники поліції через деякий час під`їхали до його домоволодіння (коли він вже не був водієм транспортного засобу) та переконали останнього відмовитися від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Отже, суд апеляційної інстанції критично відноситься до вказаних відеозаписів, які були зроблені в порушення вказаних нормативних актів.

Окрім того, відеозаписом під найменуванням «MFRC1600» підтверджено пояснення ОСОБА_1 , що службовий автомобіль працівників поліції заблокував виїзд транспортному засобу ОСОБА_1 .

Аналізуючи вказаний відеозапис, апеляційний суд не встановив правомірності зупинки автомобіля ОСОБА_1 , як того вимагає положення ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Відеозаписом під найменуванням «FNQB0161» встановлено, що працівник поліції не встановив у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, а лише відразу запропонував проїхати до медичного закладу, що в свою чергу не відповідає вимогам національного законодавства.

Оскільки, Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України N 1452/735 від 09 листопада 2015 року визначено, що ознаками накротичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Апеляційний суд вважає, що працівник поліції під час події не діяв в межах вказаної Інструкції.

Суд вважає, що вказані недоліки в матеріалах справи є істотним порушенням, що в свою чергу виключає винуватість особи за п. 2.5 ПДР України.

Крім того, виходячи із змісту протоколу про адміністративне правопорушення водія було відсторонено від керування автомобілем, будь яких підтверждень цього матеріали справи не містять та не підтверджується матеріалами відеозапису.

Тому, із врахуванням вище викладеного, суд дійшов до висновку, що працівником поліції не дотримано вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України N 1452/735 від 09.11.2015 та ст. 266 КУпАП.

І, відповідно, зібрані докази не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки зібрані із порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно ст. 288 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення може бути скасована. Згідно ст. 293 КУпАП при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути прийнято рішення про скасування постанови і закриття справи.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права, а тому вважає за наслідками розгляду апеляційної скарги, відповідно до вимог п.3 ч.8 ст.294 КУпАП, скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову у справі, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 травня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 314/576/22