ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою Кондратенко Дениса Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень судового збору.

Відповідно до постанови, - 28.07.2021 року, о 03 год. 50 хв., водій ОСОБА_1 , в м. Ужгород, по вул. Р. Шухевича, 4, керував транспортним засобом марки «Toyota Yaris»», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (відсутня реакція зіниць ока на світло та поведінка не відповідала обстановці). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився під безперервну відео фіксацію на боді-камеру DM 3852 та DM 3823, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Всупереч наведеним вимогам закону, суд належним чином не з`ясував обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, - керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо неналежності протоколу серії ДПР18 №292517 від 28.07.2021 року, як доказу у даному провадженні:

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення. У ньому повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема, про час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть, особу яка його скоїла, дані про свідків і потерпілих, свідків їх пояснення, а якщо правопорушенням спричинено матеріальн) шкоду, про це також зазначається у процесуальних документах.

В Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року № 1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2015 року за № 1496/27941 (далі Інструкція), в більшій мірі деталізовано вимоги, які висуваються при оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, протокол серії ДПР 18 № 292517 від 28.07.2021 року не відповідає встановленій формі, затвердженій додатком №1 до Інструкції, був складений з порушенням положень п. 11 розділу 2 Інструкції, а також порушенням положення ст. 256 КУпАП .

Так, всупереч п. 11 розділу 2 Інструкції ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не роз`яснено його права, передбачені статтями 55, 56, 59 Конституції України. Протокол було складено на бланку, в якому лише міститься вказівки на роз`яснення ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП і не має вказівок на статті 55, 56, 59 Конституції України. Відповідно до змісту переглянутих відеозаписів, - інспектором під час складання вищевказаного протоколу не роз`яснювалося ОСОБА_1 жодних прав.

Стислий опис обставин правопорушення, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення, тобто фабула протоколу не відповідає правовій кваліфікації правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, у фабулі вказано: « 28.07.2021 року близько 03-50 годин в м. Ужгород по вул. Р. Шухевича, водій ОСОБА_1 рухався на транспортному засобі і під час перевірки у нього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння ». При цьому, слід зазначити, що діючим КУпАП передбачена відповідальність за керування саме в стані наркотичного сп`яніння, а не за керування з його ознаками.

Окрім цього, в якості підтвердження наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, поліцейський наводить у фабулі протоколу тільки такі ознаки, як «відсутня реакція зіниць ока на світло та поведінка, що не відповідає обстановці». Однак, такі ознаки можуть мати різну природу і не обов`язково викликатися саме вживанням наркотичних засобів.

В цьому аспекті слід вказати, що ОСОБА_1 хворіє низкою тяжких захворювань, які, в тому числі впливають на координацію рухів та на інші важливі функції організму, зокрема рогівку (реакція зіниць). Відповідно до «Виписного епікризу № 23762 від 25.11.2020 року», що був складений ДП «Мінський науково-практичний центр хірургії, транспланталогії та гематології», ОСОБА_1 переніс трасплантацію печінки 30.08.2018 року з приводу цирозу печінки в результаті гіперкінетичної форми хвороби Вільсона-Коновалова з помірними координаторними порушеннями. Варикозне розширення вен стравоходу 1 ступеня, вогнищева еритематозна гастропатія. Саме симптоми даного захворювання були розцінені інспектором як можливі ознаки наркотичного сп`яніння і лікарем, що проводив огляд ОСОБА_1 в приміщенні Закарпатського ЗОНД даному факту не було надано належної медичної оцінки, а також цьому не надав належної оцінки місцевий суд.

Наявні в матеріалах справи відеозапиеи з нагрудних камер поліцейських містять інформацію, що суперечать даним, внесеним в протокол про адміністративне правопорушення, а саме про те, що 28.07.2021 року о 03 годині 45 хвилин ОСОБА_1 вже спілкувався з інспекторами поліції біля свого автомобіля, а відповідно до фабули протоколу. ОСОБА_1 28.07.2021 року о 03-50 годин керував автомобілем по вул. Р. Шухевича в м. Ужгороді.

Також, суд звертає увагу на те, що під час розмов з інспекторами ОСОБА_1 неодноразово заперечував факт керування транспортним засобом. Відеоматеріали, які містяться в матеріалах справи, не містять доказів керування ОСОБА_1 автомобілем. Контакт останнього з інспекторами поліції, відповідно до відеозапису з позначенням «.mp4» починається з того, що один з них підходить до водійської дверки припаркованого автомобіля і починає розмову з ОСОБА_1 . При цьому, інспектор звинувачує ОСОБА_1 в тому, що на його автомобілі не працює ліхтар, але доказів цього на жодному відео не вбачається.

Місцевий суд не надав належної уваги тому факту, що з моменту контакту інспекторів з ОСОБА_1 останній перебував у стресовому стані та під постійним тиском співробітників патрульної поліції. Останні неодноразово запитували, чи не відмовляється ОСОБА_1 від проходження огляду, на що він відповідав, що від проходження огляду не відмовляється та вимагав дотримання процедури проходження такого огляду.

Не зважаючи на вищевикладене, співробітником Патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, - відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а місцевий суд, в свою чергу, безпідставно визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні даного правопорушення.

Наступною обставиною, не врахованою місцевим судом під час розгляду справи та прийняття рішення є та, що під час складання протоколу була порушена сама процедура освідчення.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення, полягає у відмові водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. передбачає умисну форму вини.

Порядок фіксації вказаного порушення та проходження медичного огляду регламентовано ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичною чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015р. № 1452/735 (далі Інструкція).

Згідно п.2 розділу 1 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох юдин з моменту виявлення відповідних підстав.

Згідно п.6 розділу X Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Згідно пункту 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

При цьому, в порушення вимог вищевказаних нормативних документів, інспектором не залучалися свідки для фіксування відмови, а також не зазначені дії ОСОБА_1 щодо ухилення, що є порушенням порядку оформлення матеріалів адміністративного правопорушення та тягне за собою недійсність протоколу серії ДПР 18 № 292517 від 28.07.2021 року , як доказу у даному провадженні.

Окремо слід вказати на те, що згідно до п. п. 8, 12 Інструкції, - у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаного свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим.

В свою чергу, матеріали справи не містять жодних направлень, що вказує на порушення процедури огляду на стан сп`яніння.

Працівник поліції не може свавільно звинувачувати будь-яку особу в тому, що вона перебуває в стані наркотичного сп`яніння і таким чином надмірно втручатися в її особисте життя, вимагаючи поїхати до найближчого лікувального закладу або висловлюючи вимогу про візуальне спостереження за процесом надання біологічних зразків.

Лише за наявності об`єктивних ознак, передбачених Інструкцією, поліцейський спочатку має запропонувати особі пройти медичний огляд на стан сп`яніння (в тому числі наркотичного) за допомогою технічних засобів, і лише потім визначатися щодо необхідності огляду лікарем.

За наявності підстав вважати, що особа перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння працівники поліції першочергово мають провести огляд з використанням спеціальних технічних засобів на місці вчинення правопорушення, або ж у разі незгоди особи з його результатом огляд може бути проведено в закладах охорони здоров`я.

Відсутність у працівників поліції засобів для огляду водіїв на предмет наркотичного сп`яніння на місці зупинки не дає підстав не виконувати вимоги згадані норми.

З урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає, що переслідування ОСОБА_1 за імовірне порушення статті 130 КУнАП як керування транспортним засобом особою, що перебуває у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, є безпідставним, а провокація його для огляду на стан сп`яніння, шляхом змушування до надання біологічного матеріалу в присутності працівника поліції є неприпустимим.

Окремо слід наголосити і на тому, що навіть за умови, що особа попадала в поле зору працівників патрульної поліції, безпідставно (згідно рішень місцевого суду) піддавалася процедурі освідчення та складання адміністративних матеріалів, це не дає підстав працівникам поліції її переслідувати, як це мало місце з ОСОБА_1 .

Окрім цього, відеоматеріали, що містяться у матеріалах провадження, чітко вказують на те, що ОСОБА_1 однозначно погодився на пропозицію інспектора пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, прослідував з інспекторами до такого закладу, виконав усі вказівки лікаря, надав біологічний матеріал для дослідження.

Як вбачається з відеоматеріалів, - лікар КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» після надання ОСОБА_1 матеріалу для дослідження, з незрозумілих причин не прийняла для аналізу цей матеріал, а візуально, з відстані декількох метрів, без проведення жодних хімічних, температурних та інших лабораторних досліджень, визначила надану ОСОБА_1 рідину як «воду з бачка». При цьому, слід наголосити на тому, що це було виключно її особисте припущення, яке не було зафіксовано у діловій документації. На відеозаписах з нагрудних камер інспекторів чітко проглядається, що лікар проводила огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а саме: вона фіксувала його анкетні дані, надавала йому для виміру рівню алкоголю у видихуваному повітрі відповідний прилад «Драгер», проводила опитування, вивчала координацію його рухів. За наслідками такого огляду лікарем не було складено жодного документу, який мав би підтверджувати такий огляд та його результати.

Немає документу, який би підтверджував, що ОСОБА_1 надав для досліджень матеріал відмінний від того, який досліджується в таких випадках відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України. Міністерства охорони здоров`я України від 09.1 1.2015 № 1452/735.

Зокрема, відповідно до п. 10 розділу 3 Інструкції, зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. При цьому, ОСОБА_1 надавалася лише одна ємність.

Відповідно до п.12. розділу 3 Інструкції, предметом дослідження біологічного середовища можуть бути кров, слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірною покриву обличчя і рук. При цьому, лікар при обставинах, що мале місце під час проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, не запропонувала останньому надати інший тип зразків, не беручи до уваги пояснення ОСОБА_1 щодо неможливості терміново згенерувати повторну потребу у випорожненні у другу ємність. Ніхто з присутніх інспекторів чи лікар не запропонували ОСОБА_1 випити рідини для полегшення процесу генерування зразків для дослідження. Єдине на чому настоювали інспектори та лікар, це заповнення ємності в присутності сторонніх осіб, що є грубим порушенням особистих прав громадян, наданих Конституцією України, є відвертим приниженням честі та гідності особи і не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно якого «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, не взяв до уваги наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 , яка не була підтверджена належними і допустимими доказами, чим порушив вимоги норм процесуального та матеріального права.

При застосуванні адміністративного стягнення судом наголошувалось про врахування ним даних про особу ОСОБА_1 , що слід трактувати як формування передчасних висновків суду щодо винуватості особи, незалежно від фактичних обставин, які мали місце при складанні відносно ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи із ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а, відтак, постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Кондратенко Дениса Володимировича в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага