Справа № 168/208/22
Провадження № 3/168/108/22
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року суддя Старовижівського районного суду Волинської області Хаврона О.Й., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , стрільця-регулювальника (т.в.о. командира взводу) військової частини НОМЕР_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП,

в с т а н о в и в :
Згідно з протоколом про військове адміністративне правопорушення від 27.04.2022 р. серії ЛВЛ № 12 17.04.2022 р. о 14.00 год. військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , призваний по мобілізації 24.02.2022 р., т.в.о. командира взводу, старший солдат ОСОБА_1 перкбуваючи у розташуванні комендантської роти військової частини НОМЕР_2 , що тимчасово дислокується на території Старовижівського ліцею по АДРЕСА_2 виявив, що його безпосередній підлеглий солдат ОСОБА_2 , водій 3 взводу повернувся із звільнення в розташування взводу в/ч НОМЕР_1 перебуваючи у нетверезому вигляді, а саме мав ознаки алкогольного сп`яніння: нечітка вимова, явно виражений запах алкоголю із порожнини рота, порушена динаміка рухів та не здійснивши жодних заходів реагування відправив останнього відпочивати.
Не бажаючи настання негативних дисциплінарних, адміністративних наслідків, а саме проведення службового розслідування та складання протоколу про військове адміністративне правопорушення відносно військовослужбовця ОСОБА_3 , який перебував на території військової частини з ознаками алкогольного сп`яніння, старший солдат ОСОБА_1 не здійснив доповіді командиру відносно вищезгаданого інциденту, не вжив заходів щодо відсторонення свого підлеглого, солдата ОСОБА_3 від обов`язків військової служби та не здійснив доповіді про даний факт вищому командуванню, що в свою чергу призвело до не направлення даного військовослужбовця на медичне освідчення щодо визначення ступеня алкогольного сп`яніння та не притягнення даного військовослужбовця до адміністративної відповідальності, тобто недбало поставився до виконання військової служби, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП в умовах особливого періоду.
У суді ОСОБА_1 вини у вчиненні правопорушення не визнав, пояснив, що солдат ОСОБА_4 17.04.2021 повернувся із дому в військову частину, але запізнився, тому він зробив йому зауваження за запізнення та, оскільки ОСОБА_4 не мав в той час чергувати, то він відправив його відпочивати. Жодних ознак алкогольного сп`яніння в ОСОБА_4 не було, поведінка та розмова останнього були адекватні, тому жодних підстав у нього не виникло для проведення процедури освідування. Вважає, що в його діях нема складу правопорушення, жодних негативних наслідків у зв`язку з запізненням солдата не настало. Пояснення, які він надавав під час складення протоколу не відповідають дійсності, були ним надані під диктовку працівників, що склали протокол, він надав їх будучи втомленим після чергування та кількагодинного допиту, не вникав в їх зміст, оскільки був впевнений, що до нього не буде застосовано ніяких санкцій, тому хотів, щоб швидше все оформилось і він міг іти відпочивати. Згодом зрозумів, що складено протокол про адміністративне правопорушення. Про обставини цієї події доповів керівництву, про що надав відповідний рапорт. Жодних зауважень від керівництва за час служби не отримував, до відповідальності не притягався. До обов`язків відноситься добросовісно. Просить закрити провадження у справі у звязку з відсуністю в його діях складу правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи, приходжу про висновку, що провадження в справі слід закрити з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

До суду надано як докази правопорушення письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно з якими він визнає викладені в протоколі обставини, однак заперечив їх в судовому засіданні.

Оцінюючи визнавальні пояснення ОСОБА_1 , суддя до уваги їх не приймає, оскільки визнавальні пояснення (показання) в повному об`ємі пред`явленого обвинувачення не можуть бути покладені в основу постанови про визнання винною особи та притягнення її до відповідальності без підтвердження іншими доказами в сукупності і така постанова не може ґрунтуватися виключно на визнавальних поясненнях та припущеннях, що цілком узгоджується із правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в рішеннях у справах «Бандалетов проти України» від 31.10.2013 р., «Сальдуз проти Туреччини» від 27.11.2008 р.

Разом із тим, слід зазначити, що давати пояснення (показання) з пред`явленого обвинувачення або відмовитися давати пояснення (показання), змінювати їх, визнавати чи не визнавати вину і відповідати на запитання є правом особи, яка притягується до відповідальності.

Право не викривати себе, зокрема, припускає, що обвинувач у справі намагається довести своє обвинувачення проти обвинуваченого, не вживаючи доказів, що отримані від обвинуваченого. Якщо виникають сумніви щодо надійності певного джерела доказів, необхідність у підтвердженні його доказами з інших джерел відповідно зростає (справа «Саундерс проти Сполученого Королівства», «Яллог проти Німеччини», «Шабельник проти України»).

Проте, в цій справі на підтвердження першопочаткових зізнавальних пояснень в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 172-15 КУпАП немає жодних інших належних, достатніх і допустимих доказів.

Так, у суді свідок ОСОБА_4 дав показання про те, що він повернувся в військову частину із дому, оскільки перебував у звільненні, де вранці випив келих вина, при цьому не перебував в стані сп`яніння на момент повернення, відповідно ніяких зауважень з цього приводу від ОСОБА_1 не могло бути. Він дійсно запізнився, а тому отримав зауваження від ОСОБА_1 за запізнення у військову частину. Всі надані ним пояснення під час складення протоколу не відповідають дійсності, він їх писав під диктовку, допит проводився після чергування в наряді, після якого він був втомлений, не звертав увагу на зміст пояснень, оскільки хотів, щоб допит швидше завершився.

Ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналіз наведених вище обставин справи та доказів в їх сукупності не дає достатніх і переконливих підстав дійти висновку про наявність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП та про доведеність його винуватості у вчиненні цього правопорушення.

Будь-які належні, допустимі та достатні в розумінні закону докази на спростування вищевказаного і підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення в матеріалах справи відсутні та в ході судового розгляду не встановлено.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч.1, 2 ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, проаналізувавши та оцінивши відповідно до вимог ст. 252 КУпАП наведені вище обставини справи та докази в їх сукупності, суддя дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 172-15, 247, 252, 283, 284, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення закрити.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О. Й. Хаврона