Дата документу Справа № 335/7576/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/7576/21 Головуючий в 1 інст. Калюжна В.В.
Провадження №33/807/97/22 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Железняка А.В., іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , його представника адвоката Келембета С.В., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2021 року, якою провадження відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з оскаржуваною постановою, 22.05.2021 року, о 20 годині 48 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом „ЗАЗ-110206, реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Перемоги, біля будинку № 133, у м. Запоріжжі, під час руху не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом „KIA Cerato, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду та виконував розворот, під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП без надання належної правової оцінки доказів та викладення встановлених обставин справи, зокрема у рішенні не визначено чи було взагалі вчинене адміністративне правопорушення та чи винен ОСОБА_1 у його вчинені, що є підставою для скасування такого судового рішення. Вказує, що водієм ОСОБА_1 було порушено вимоги п.п. 12.1. та 13.1. ПДР, що підтверджується протоколом серії ААБ № 267625 про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_1 та постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року про закриття справи № 335/5995/21 стосовно ОСОБА_2 за відсутністю складу правопорушення. Крім того, на момент дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2021 року у справі № 335/6044/21. Під час розгляду справи судом було допитано обох водіїв та свідків пригоди, а також досліджені письмові докази у т.ч. висновки судової експертизи за обставинами ДТП, проте судом не надано правової оцінки діям ОСОБА_1 , що на думку апелянта є порушення вимогам чинного законодавства. Просить постанову суду скасувати, та прийняти нову, якою визнати винним ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрити з підстав, передбачених ст. 38 КУпАП.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, та присутність захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Железняка А.В., який зазначив про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 ,суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 , думку його представника адвоката Келембета С.В., які підтримали апеляційну скаргу, думку адвоката Железняка А.В., який заперечував вимогам апеляційної скарги, перевіривши доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Висновок, викладений у постанові судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2021 р. про те, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді відносно ОСОБА_1 закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, ґрунтується на обставинах справи, відповідає вимогам закону та в апеляційній скарзі потерпілого не заперечується.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта про те, що протокол є доказом вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.п. 12.1. та 13.1. ПДР, при цьому, хоча норми ст. 251 КУпАП визнають протокол за доказ у справах про адміністративні правопорушення, однак апеляційний суд вважає це порушенням принципу верховенства права, загальних засад правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини, оскільки викладені у протоколі відомості є лише відображенням позиції працівників поліції і за своєю суттю фактично є обвинуваченням, яке має бути доведеним.

Покликання в апеляційній скарзі апелянта, що судом першої інстанції не встановлено вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яка підтверджується постановами суду першої інстанції та поясненнями учасників події є такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Так, суд апеляційної інстанції вважає, що вказане питання необхідно вирішувати, виходячи з аналізу чинних процесуальних норм КУпАП, а також керуючись положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Стаття 6 пункту 2 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Мета та наміри Конвенції як інструменту захисту людини вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними ( див. справа «Soering проти Сполученого Королівства», рішення від 7 липня 1989 року, п. 87).

Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначив, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12 липня 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10 лютого 1995 року, п. 35).

Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо, зокрема, тягаря доведення, правових презумпції факту і права.

За загальним правилом ст.9 КУпАП наявність складу правопорушення є необхідною підставою для адміністративної відповідальності.

Частиною першої ст. 9 КУпАП передбачено, що особа підлягає адміністративній відповідальності лише за те правопорушення, відносно якого встановлена вина.

Відсутність вини в скоєнні адміністративного правопорушення за зазначеною нормою закону виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення стосовно строків давності, апеляційний суд, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов до наступного висновку.

Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку - притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка підозрюється в здійсненні адміністративного правопорушення, за закінченням строку давності, що передбачений національним законом - частиною 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності однієї з обставин, передбачених цією статтею, у тому числі, і у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, окрім інших підстав, за наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

При цьому, хоча закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження, у даному випадку, з огляду на матеріали справи, не викликає у апеляційної інстанції переконання про доведеність провини ОСОБА_1 за визначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин.

Так, наданий на дослідження суду висновок експерта не підтверджує порушення водієм ОСОБА_1 заявлених у протоколі про адміністративне правопорушення пунктів Правил дорожнього руху України.

Між тим, апеляційний розгляд здійснюється згідно вимог ст. 294 КУпАП у межах доводів поданої ОСОБА_2 апеляційної скарги, натомість апеляції з боку ОСОБА_1 не надходило.

Отже, переглядаючи дану справу у межах апеляційної скарги ОСОБА_2 , апеляційна інстанція не вбачає жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови місцевого суду та прийняття нової постанови про визнання ОСОБА_1 винним. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав спливу строку накладення адміністративного стягнення є таким, що відповідає положення ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2021 року, якою провадження відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник