Справа № 418/4213/21
Провадження № 33/810/253/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Сосновської О.Ю. за участю потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Міловського районного суду Луганської області від 01.12.2021 року, про закриття провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Як зазначено в постанові, посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, проводячи дізнання по факту вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, не взяла до уваги діючий Закон, не з`ясувавши, хто кому доводиться, не дослідивши факт події , зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення в описовій частині, що «жінка ОСОБА_1 » однак вона є дружиною правопорушника. Жінка це слід уявляти як стороння особа, яка не підпадає до означеного у Законі суб`єкта адміністративного правопорушення.

Також, посадова особа, проводячи дізнання, не встановила фактичного проживання потерпілої, яка прямо заявляє, що має іншу квартиру, де проживає під час розгляду позовної заяви про розірвання шлюбу у суді та проживає окремо. Складаючи протокол про адміністративне правопорушення, не було внесено кваліфікаційного ознаку, який би вказував на існування юридичного терміну, як домашнє насильство, було тільки вказано: не впустив у будинок, що позбавляє покласти будь який ознак у постанову суду, який повинен давати юридичну оцінку діям правопорушника.

Під час огляду судом першої інстанції протоколів про адміністративне правопорушення, як оригіналу так і копії, яку було передано правопорушником ОСОБА_2 під час судового засідання, була встановлена розбіжність у напису цих процесуальних документів, а саме, у копії не визначено частину інкримінованого правопорушення, не означена потерпіла сторона, її місце проживання. Посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ігноруючи закон, на свій розсуд не внесла у копію протоколу про адміністративне правопорушення реквізитів, які вимагає при заповненні законодавець. Однак, у оригіналі протоколу про адміністративне правопорушення чітко видно, що вони дописані, на що вказує інший колір чорнил, не зважаючи на те, що одне із завдань цього Кодексу є охорона прав і свобод громадянина, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. В діях посадової особи, якої було доручено провести дізнання, маються ознаки кримінального правопорушення, які підлягають перевірці, а в подальшому юридичного висновку його діям.

Таким чином, суд першої інстанції визнав протокол про адміністративне правопорушення. складений щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП таким, що не відповідає вимогам ст. 251 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та прийняти нове рішення.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки суд при прийнятті рішення не дав належну оцінку усім доказам, які містяться в матеріалах справи.

На ії думку, суд не взяв до уваги , що діяння ОСОБА_2 були умисними, у зв`язку з тим, що на момент вчинення домашнього насильства він очікував ії приходу з роботи і вже впевнено повідомив, щоб вона ішла туди, де знайшла житло, вона тричі просила відчинити і поговорити, але тричі ОСОБА_2 відмовляв в грубій формі. Суд не взяв до уваги, що вказані твердження правопорушника чула ії подруга, яка в той момент перебувала на телефонному зв`язку з нею і могла б підтвердити це факт.

Перебуваючи в засіданні як потерпіла, вона надавала суду пояснення, які і є доказами згідно ст. 255 КУПАП, які суд до уваги не взяв.

Зазначає, що також суд не взяв до уваги той факт, що внаслідок адміністративного правопорушення за ч.І ст. 173-2 КУпАП ії психічному здоров`ю була завдана шкода, яка виразилась у тривожності, відсутності сну, вона була змушена звернутися до лікаря. До матеріалів справи вона долучила копію амбулаторної карти, копію рецепта та чека на покупку медичного препарату, який вживає і досі.

Вважає, що правопорушник ОСОБА_2 ввівши Міловський районний суд в оману, повідомив неправдиві дані про скоєну подію та долучив до матеріалів відеозапис, в якому він запрошує ії додому, однак цей запис буї зроблений вже після факту домашнього насильства, який виразився у забороні ії зайти в свій будинок в холодну погоду та пору року.

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явився , був належним чином повідомлений про час та дату розгляду апеляційної скарги. Від нього надійшла заява про те, щоб апеляційну скаргу розглянули без його участі. Потерпіла ОСОБА_1 не наполягала на обов`язкової участі ОСОБА_2 під час розгляду ії апеляційної скарги. Клопотань про виклик свідків до суду від неї також не надійшло.

Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_1 в підтримання доводів апеляційної скарги, яка зазначила, що 04.01.2022 року був розірваний шлюб зі ОСОБА_2 , який є батьком їх двох синів та які проживають зараз разом з ним, свідків у неї не має щодо домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , до медичної психічної допомоги звернулася через місяць після 26.10.2021 року, вона працює дільничним, є капітаном поліції, будинок зняла для проживання після розмови зі ОСОБА_2 26.10.2021 року, вважає, що з нею він поводиться несправедливо, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, апеляційний суд приходить до таких висновків.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені вимоги судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Так, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_2 дій, зазначених у диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП та настання для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті.

Суд першої інстанції також обґрунтовано зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказам по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо неповноти судового розгляду, суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги, оскільки судом першої інстанції були досліджені усі наявні в матеріалах справи докази та суд дав їм належну оцінку.

При цьому суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.3 Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству», щодо предмету регулювання цього Закону , а також на яких осіб поширюється дія законодавства .

Також суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на дії посадової особи при складанні протоколу про адміністративне правопорушення,яка не взяла до уваги всі питання, які мають значення для правильного вирішення справи у суді.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, а саме про те, що

для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Посилання судом першої інстанції на положення ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» яка є джерелом права в Україні, щодо гарантування кожному права на справедливий суд, а саме на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, у даному випадку не суперечить вимогам діючого українського законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.

При цьому суд вірно звернув увагу на те, що суд не може самостійно брати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ а також підбирати кваліфікуючи ознаки правопорушення. Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст.247 КУпАП, а саме тим, що відповідно до пункту першого частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції не встановив законних підстав для скасування постанови суду першої інстанції, на чому наполягає апелянт.

За таких обставин, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду ,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Міловського районного суду Луганської області від 01 грудня 2021 року про закриття провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського

апеляційного суду Є.В.Тополюк