провадження № 3/361/438/22
Постанова

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинський В.С., розглянувши матеріали, що надійшли з Броварського РУП ГУ НП України в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

13 грудня 2021 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшли справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-2, 130 КУпАП, справа № 361/10760/21 (провадження № 3/361/439/22) та справа № 361/10758/21 (провадження № 3/361/438/22).

Згідно із адміністративними проколами, 26 листопада 2021 року близько 01 години 50 хвилин, ОСОБА_1 , в м. Бровари Броварського р-ну Київської обл. по вул. Лермонтова, 40, керував автомобілем марки «TOYOTA CAMRY» н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, а отже в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, 26 листопада 2021 року близько 01 години 50 хвилин, ОСОБА_1 , в м. Бровари Броварського р-ну Київської обл. по вул. С. Москаленка, 19, керуючи автомобілем марки «TOYOTA CAMRY» н.з. НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу завчасно поданого за допомогою проблискових маячків червоного та синього кольору не зупинився, був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі по вул. Лермонтова, 40.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі с. 36 КУпАП суд, вважає за доцільне вищевказані справи про адміністративні правопорушення об`єднати в одне провадження для спільного розгляду і вирішення, оскільки правопорушення вчинені одним і тим же правопорушником.

В суд ОСОБА_1 не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду письмові заперечення, в яких свою вину у скоєнні вказаних правопорушень не визнав, зокрема, пояснив наступне.

26.11.2021 близько 02 год. 00 хв. керував автомобілем марки «TOYOTA CAMRY» н.з. НОМЕР_1 по вул. Москаленка в м. Бровари Київської області, де його зупинили працівники поліції. На його запитання назвати конкретну причину зупинки працівники поліції нічого не могли пояснити, сказали лише надати їм документи для перевірки. На що він погодився, але при умові, якщо вони повідомлять конкретну причину зупинки. Зважаючи на таку мою правову позицію, працівники поліції відразу почали спілкуватися зі мною у грубій формі, внаслідок чого між ними відбувся короткочасний словесний конфлікт, але працівники поліції не змогли пояснити підставу зупинки, то він продовжив рух далі. Однак, під`їхавши до місця свого тимчасового проживання, що по вул. Лєрмонтова в м. Бровари, помітив, що позаду під`їхали ті ж самі працівники поліції, які підбігли до нього та застосовуючи силу рук витягнули його з автомобіля та вдягнули кайданки на руки. На його прохання відпустити, щоб він мав змогу самостійно вийти з машини, працівники поліції не реагували та продовжували свої

неправомірні дії. Потім мене завели за службовий автомобіль, де на підставі його запитання, що він незаконного зробив, між ними знову виник словесний конфлікт у ході якого працівники поліції декілька разів вдарили його по обличчю та забризкали очі сльозогінним газом, внаслідок чого він отримав газове отруєння, а саме пекли очі та не міг їх відкрити, а також заклало ніс та горло. На його запитання навіщо вони це роблять, працівники поліції відповіли, що треба їх слухати. Далі працівники поліції застосовуючи до нього силу рук, без дозволу витягнули з кишені його куртки гаманець з якого вилучили його посвідчення водія. Коли працівники поліції зняли з нього кайданки, то почув, як один з працівників поліції сказав включити бодікамеру. Після чого працівники поліції перестали його вовтузити та почали пропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння, при цьому ігнорували його питання стосовно законних підстав його зупинення як водія, нанесення йому тілесних ушкоджень, а також застосування сльозогінного газу. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці він відмовився, оскільки отримав газове отруєння та просив викликати лікаря, але працівники поліції продовжували ігнорувати його прохання. Далі працівники поліції оформили відносно нього невідомі документи, які також не надали для ознайомлення, та відпустили. Будь-якого направлення в лікарню поліцейські йому не надавали, такий документ не підписував і ніхто йому туди їхати не пропонував.

Згідно протоколу, мені інкримінується те, що я не виконав вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, яка завчасно подавалася по вул. Москаленка, 19, в м. Бровари, за допомогою проблискових маячків та звукового сигналу вимоги, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху, однак дане твердження спростовується наявним у матеріалах справи відеозаписом з якого вбачається, що на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу я зупинився по вул. Москаленка в м. Бровари, а також зафіксовано, як працівники поліції стояли біля ведійської двері керованого мною автомобіля та розмовляли зі мною.

Водночас, у протоколі не зазначено, а в матеріалах справи відсутні докази причин зупинення працівниками поліції транспортного засобу з детальним описом підстави такої зупинки, як те вимагає Закон. Крім того, у матеріалах справи відсутня повна відеозйомка події. Як вбачається із долученого до матеріалів справи відеозапису на диску, відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення з моменту початку виконання службових обов`язків поліцейськими безперервно до її завершення не велася. Усього диск налічує один фрагментарний (обрізаний) відеофайл на якому відображено лише встановлення моїх анкетних даних, пропонування пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера без його назви, а також мої запитання до поліцейських щодо їх незаконного поводження стосовно мене.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, а саме: протоколи про адміністративне правопорушення серії ААБ №039591 та ААБ №256430 від 26 листопада 2021 року та додані до нього матеріали адміністративної справи, суд робить наступні висновки.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, зазначений у ст. 266 КУпАП, реалізований Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно з п. 12 зазначеної Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

При цьому у відповідності до п. 9 Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до ст. 251 КУПАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомо білів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 18.01.1978 року «Ірландія проти Сполученого Королівства» п.161, (Ireland v. The United Kingdom), Series A заява 25, а також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, ст. 17 закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Докази повинні буди достатньо переконливими, чіткими і узгодженими між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту». Європейським судом з прав людини, по справі «Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain»» від 06.12.1998 року встановлено, що принцип презумпції невинності вимагає щоб всі сумніви щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності тлумачились на користь даної особи.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що працівниками поліції не надано достатніх доказів вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушень передбачених ст. ст. 122-2 та 130 КупАП, тому адміністративне провадження відносно останнього підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-2 та ч. 1 ст. 130.

Керуючись ч. 1 ст. 247, ст. ст. 221, 283, п. 3 ст. 284 КУпАП та відповідно до ст. 122-2, ст. ч. 1 ст. 130 КУпАП України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Об`єднати в одне провадження справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП № 361/10758/21 (провадження № 3/361/438/22) зі справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП № 361/10760/21 (провадження № 3/361/439/22).

Присвоїти об`єднаному провадженню № 361/10758/21 (провадження № 3/361/438/22).

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення шляхом подачі апеляції.

Суддя Сердинський В. С.