Провадження № 33/4808/30/22
Категорія ст.130 ч.2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Вовка Р.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 2 000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

встановив:

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_2 10 жовтня 2021 року о 10 год. 18 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Івасюка, 11, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, повторно протягом року. Огляд на стан сп`яніння проводився лікарем-наркологом у встановлено законом порядку, у КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» за адресою м. Івано-Франківську вул. Млинарська, 21, чим порушив вимоги п.п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.2 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є необґрунтованою, винесена без з`ясування всіх обставин справи, а також прийнятою із значними порушеннями процесуальних норм.

Апелянт вказує на те, що суд не дослідив та не з`ясував як саме він був зупинений працівниками поліції автомобіль під його керуванням і чи взагалі його зупиняли, чи саме він керував автомобілем чи інша особа керувала автомобілем. На долученому відеодиску до матеріалів справи не зафіксовано факту керування ним транспортним засобом.

Зазначає, що автомобіль був припаркований, а він разом із дружиною йшли в напрямку магазину. Автомобілем керувала його дружина, а не він. Працівники поліції звинуватили його в тому, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння та фактично заставили його пройти медичний огляд, однак це не дає підстав вважати, що він керував транспортним засобом.

Вважає, що немає ні події ні складу адміністративного правопорушення, а висновок лікаря в даному випадку не має правового значення.

Апелянт вказує на те, що враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи відсутні пояснення свідків.

Відеозаписи розділені на частини, що є порушенням Інструкції, оскільки повинен бути безперервним. На відеозаписах не зафіксовано факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, а навпаки підтверджує протилежне, а саме, що автомобіль був припаркований та не рухався. Відеозаписи вважає неналежним доказом у справі.

Зазначені обставини не дають підстав для ствердження наявності його вини у вчиненні правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи ОСОБА_2 та його захисника адвоката Вовка Р.В.,які підтримали вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.2 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 та його захисника адвоката Вовка Р.В. щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.2 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП

Так, зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 вважає , що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні правопорушення, стверджує, що не керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, оскільки керування здійснювала його дружина. Вказує, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб, а підійшли до нього, коли транспортний засіб було припарковано і він з дружиною знаходились біля автомобіля.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані доводи ОСОБА_2 та його захисника адвоката Вовка Р.В. перевірялись судом першої інстанції.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 122656 від 10.10.2021, в якому викладена суть адміністративного правопорушення, а саме вчинення ОСОБА_2 порушення вимог п.п.2.9 а) Правил дорожнього руху повторно протягом року; даними висновку № 677 від 10.10.2021 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції; даними відеоматеріалів з нагрудних камер працівників поліції, копією постанови Івано-Франківського міського суду від 09.06.2021 року про накладення адміністративного стягнення на Мартиніва за ст.130 ч.1 КУпАП.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність доводів захисника Вовка Р.В. про закриття провадження в справі щодо ОСОБА_2 на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст.130 ч.2 КУпАП.

Зокрема, захисник звертав увагу суду, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом, за кермом була його дружина, працівники поліції фактично змусили ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння. Крім того, зауважив, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про свідків, відеозапис є непослідовним з перервами, яким не зафіксовано руху транспортного засобу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Вовк Р.В. підтримав вищевказані доводи та вказував на необхідність закриття провадження у справі.

Апеляційний суд вважає, що суд обґрунтовано зазначив, що перевірка працівниками поліції стану сп`яніння щодо ОСОБА_2 проводилась відповідно до п.4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року.

Огляд на стан сп`яніння ОСОБА_2 проводився у лікаря-нарколога у КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська, 21, висновок якого долучено до матеріалів справи. Як вбачається із вказаного висновку, ОСОБА_2 перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненому, також доводиться даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 122656 від 10.10.2021 року, з якого слідує, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення взято до уваги, що матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час зупинки автомобіля та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а також не містять даних щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження. Навпаки, суд дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичному диску, встановив, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_2 оспорює причину зупинки його транспортного засобу, розпочинає розмову з поліцейськими, стверджуючи, що вони їхали за ним, від проходження огляду не відмовляється. Тому суд вважав, що працівники поліції в ході спілкування з ОСОБА_2 виявивши в останнього ознаки наркотичного сп`яніння, діючи відповідно до законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляду щодо визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на що останній погодився.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 122656 від 10.10 2021 року, ОСОБА_2 10 жовтня 2021 року о 10 год. 18 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Івасюка, 11, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у лікаря-нарколога в медичному закладі по вул.. Млинарська, 21, в м. Івано-Франківську у встановлено законом порядку. Висновок лікаря №677 водій перебував в стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди), чим порушив вимоги п.п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.2 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу 2 роти 2 в Івано-Франківській області молодшим лейтенантом Самборським Д.Р., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_2 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить його власноручний підпис.

В протоколі не зазначені свідки. До протоколу про адміністративне правопорушення додано відео з боді камери 5014, відео з реєстратора, висновок лікаря.

Працівниками поліції у ОСОБА_2 посвідчення не вилучалось і тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами не видавався.

В протоколі зазначено, що правопорушник відмовився від надання пояснень та від підпису про ознайомлення із його змістом.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення містить дані, які не відповідають обставинам справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_2 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час їх складання ОСОБА_2 відмовився від дачі пояснень

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що обставини за яких стосовно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, вимагали від нього надати детальні та змістовні пояснення стосовно висунутого обвинувачення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.9А Правил дорожнього руху України.

Сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що процесуальна поведінка ОСОБА_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчила про те, що він не бажав використовувати надані йому права з метою ефективного захисту своїх інтересів та намагався своїми діями ускладнити працівникам поліції виконання покладених на них обов`язків та відмовився від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП обов`язок вручити протокол про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності покладається на відповідний орган, який складав протокол.

Так, обов`язок повідомити обвинуваченого повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, створюючи інформацію і не повідомляючи про це сторону захисту (Матоцці проти Італії, Чічліан і Єкіндюєн проти Франції)

Апеляційний суд звертає увагу на те, що оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та вручення протоколу про адміністративне правопорушення належить до компетенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол та яка висуває обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

У разі неможливості вручення копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності безпосередньо особі, яка притягається до адміністративної відповідальності з поважних причин, відповідна посадова особи або компетентний орган повинні рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення та з описом вкладення направляються особі, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення за фактичним місцем її проживання.

Факт навмисної відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення повинен бути доведений органом( посадовою особою), який складав протокол.

Зокрема, якщо недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Приймаючи до уваги недосконалість існуючого КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності, апеляційний суд вважає, що при виконанні вимог щодо обов`язку вручити копію постанови про адміністративне правопорушення необхідно забезпечити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності реальну можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

На відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції чітко зафіксовано роз`яснення працівником поліції порушення ОСОБА_2 ч.4 ст.126 КУпАП за порушення ним ПДР України, а саме за керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права на керування транспортними засобами, про що було ОСОБА_2 повідомлено та роз`яснено зміст та порядок оплати накладеного стягнення, а у випадку його незгоди ОСОБА_2 порядок його оскарження.

Також на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано факт складання протоколу про адміністративне правопорушення ААБ №122656 від 10.10.2021 року відносно ОСОБА_2 , про його ознайомлення із змістом даного протоколу, а також те, що останній відмовився отримати копію протоколу.

Зі змісту вищевказаних відеозаписів, які долучені до матеріалів справи вбачається, що працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, приймались заходи щодо ознайомлення ОСОБА_2 зі змістом обвинувачення та вручення йому копії протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, працівником поліції, ОСОБА_2 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було зачитано зміст протоколу та роз`яснено суть обвинувачення та процесуальні права, було запропоновано надати письмові пояснення та під підпис отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано присутність ОСОБА_2 при складанні вказаного протоколу, його ознайомленні із його змістом, ОСОБА_2 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у суді м. Івано-Франківська.

Разом з тим, процесуальна поведінка ОСОБА_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчила про намагання ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та була спрямована на намагання уникнути адміністративної відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення.

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_2 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не містить недоліків, які свідчать про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт не погоджується із діями працівників поліції, оскільки вважає, що він не є суб`єктом правопорушення, оскільки він не керував транспортним засобом.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зі вищевказаних відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_2 під час спілкування із працівниками поліції заперечував факт керування транспортним засобом, та вимагав надати докази керування ним транспортним засобом.

Із долучених відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що працівником поліції були роз`яснені ОСОБА_2 його права та обов`язки, повідомлено про фіксацію події на відео боді нагрудну камеру працівника поліції, та на клопотання ОСОБА_2 працівником поліції було надано ОСОБА_2 для перегляду відео, на якому зафіксовано момент керування транспортного засобу «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , момент паркування даного автомобіля і той факт, що з місця водія автомобіля вийшов саме ОСОБА_2 , а не його дружина, яка в цей час виходила з іншого боку транспортного засобу.

Відеозапис дозволяє встановити, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом, а його дружина перебувала в цей час на місці пасажира транспортного засобу.

На відеозаписах також зафіксовано добровільне проходження ОСОБА_2 огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою біологічного матеріалу сечі, на підставі чого було складено висновок КНП ПНЦ ІФ ОР №677 від 10.10.2021 року про перебування ОСОБА_2 в стані наркотичного сп`яніння (а.с.3).

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_2 при проходженні ним огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_2 .

Вказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_2 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Відображена у відеоматеріалах інформація не заперечується ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції та повністю узгоджується із протоколом про адміністративне правопорушення та іншими доказами по справі.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 розумів, що проходить огляд на стан наркотичного сп`яніння саме як водій транспортного засобу у зв`язку з тим, що поліцейський підозрює його в керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Так, у разі виявлення поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб провести медичний огляд водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані наркотичного сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений.

Вказана норма закону більш детально відображена у п. 12 Інструкції , яким встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє, цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Аналіз вказаних нормативних актів та усталеної судової практики свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння співробітниками поліції огляд на місці зупинки транспортного засобу не проводиться, для проведення огляду водій відразу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Так, до матеріалів справи додано висновок КНП «Прикарпатського наркологічного центру ІФ ОР» №677 від 10.10.2021 року(а.с.3), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_2 у результаті якого було встановлено, що ОСОБА_2 перебуває в стані наркотичного сп`яніння (канобіноїди).

З даним результатом огляду ОСОБА_2 був ознайомлений та погоджувався із його результатом, про що свідчить його власноручний підпис у висновку медичного закладу. Огляд було проведено о 11.10 год. 10.10.2021 року лікарем ОСОБА_3 , яким висновок власноручно підписано.

Таким чином, матеріали справи та долучені відеозаписи з нагрудниз камер працівників поліції свідчать про те, що ОСОБА_2 було повідомлено, що за результатами огляду він перебував в стані наркотичного спяніння сп`яніння.

До матеріалів справи долучено довідку про те, що ОСОБА_2 у відповідності до постанови Івано-Франківського міського суду від 09.06.2021 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 17 000 грн. та позбавлено права на керування транспортними засобами строком на 1 рік(а.с.4).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що працівниками поліції не було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану наркотичного сп`яніння.

В результаті перевірки вищевказаних доводів не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Апеляційний суд вважає, що огляд ОСОБА_2 на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі КНП «ПНЦ ІФ ОР» проведено у відповідності до вимог Інструкції, та містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився огляд.

Апеляційний суд вважає, що апелянтом не надані докази, які свідчать про те, що він не керував транспортним засобом, а огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі проведений не відповідав вимогам ст.266 КУпАП.

Апеляційний суд вважає доведеним те, що водій водій ОСОБА_2 10 жовтня 2021 року о 10 год. 18 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Івасюка, 11, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, повторно протягом року. Огляд на стан сп`яніння проводився лікарем-наркологом у встановлено законом порядку, у КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» за адресою м. Івано-Франківську вул. Млинарська, 21, чим порушив вимоги п.п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.2 КУпАП.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_2 .

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_2 за ст.130 ч.2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв