Провадження № 33/4808/56/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Горина В.М. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2021 року , якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 03 листопада 2021 року о 00-57 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Купчинського, 5, керував транспортним засобом марки "Toyota Avalon ", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а) ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу "Drager Alcotest 7510" в присутності двох свідків. Результат огляду позитивний - 1,68 проміле, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник ОСОБА_1 адвокат Горин В.М. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді не відповідає закону, матеріалам та обставинам справи.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння та не вчиняв інкриміноване правопорушення. Зазначає, що ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що вживав спиртне в обідню пору у невеликій кількості та погодився пройти огляд на стан сп`яніння. Результат огляду проходження був двічі нульовим, а точніше підтверджував те, що особа не перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Наступний результат тесту показав 1.68 % проміле і ОСОБА_1 не погодився з результатом, оскільки цей результат був значно вищим за норму передбачену законодавством.

Працівниками поліції було проігноровано вимогу ОСОБА_1 щодо огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, мотивуючи тим, що показання приладу Драгер є достатнім для встановлення вини та складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу та отриманні копії протоколу. Також, ОСОБА_1 не було роз`яснено його права відповідно до вимог закону.

При ознайомленні із матеріалами справи, було виявлено, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія до медичного закладу.

Апелянт звертає увагу на те, що відеозаписи, долучені до матеріалів справи, не містять даних роз`яснення правопорушнику його прав та кому саме було передано транспортний засіб для керування після складання протоколу про адміністративне правопорушення. Окрім того, в матеріалах справи відсутня інформація щодо приладу Драгер 7510, яким проведено огляд та Сертифікат повірки даного приладу.

Апелянт також зазначає, що із долучених відеозаписів, не можливо відстежити факт складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також події на які посилається правопорушник.

Апелянт звертає увагу на те, що відео фіксація події повинна бути повною та безперервною, такою що відповідає вимогам Інструкції, що у даному випадку порушено працівниками поліції, а матеріали справи складені за відсутності ОСОБА_2 .

Суд при розгляді справи відступив від принципів повноти та об`єктивності розгляду справи, без з`ясування всіх обставин справи, що є підставою для скасування постанови суду.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник адвокат Горин В.М. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи ОСОБА_2 та його захисника адвоката Горина В.М, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Перевіряючи доводи захисника адвоката Горина В.М. щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом серії ААБ №204155 від 03.11.2021 року про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до якого у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці; тестом №252 від 03.11.2021 року з результатом 1,68 проміле, а також відеоматеріалами, що містяться на оптичному диску.

Окрім того, судом були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, на ньому зафіксовано як перебування ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, так і порядок проходження останнім встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу "Drager Alcotest 7510".

Суд критично оцінив заперечення захисника Горина В.М. щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, як такі, що направленні на уникнення відповідальності останнім за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки, на думку суду, винність ОСОБА_1 підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні вищезазначених доказів, які є логічними, послідовними та узгоджуються між собою.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що у матеріалах справи відсутні дані щодо неправомірності дій поліцейських під час документування та оформлення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №204155 від 03.11.2021 року, водій ОСОБА_1 03 листопада 2021 року о 00.57 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Купчинського, 5, керував транспортним засобом марки "Toyota Avalon ", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу "Drager Alcotest 7510" в присутності двох свідків. Результат огляду позитивний -1,68 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу №1 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у суді м. Івано-Франківська.

В протоколі вказані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначенням їх анкетних даних та їх власноручних підписів.

Зазначено, що до протоколу про адміністративне правопорушення додано відео з бодікамери 1316, чек Драгер, пояснення свідків, акт огляду.

У ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія та не видавався тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами.

Зазначено, що особу водія ОСОБА_1 було встановлено на підставі наданого посвідчення водія НОМЕР_2 .

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень по суті вчиненого ним правопорушення та відмовився підписати протокол про адміністративне правопорушення, хоча був ознайомлений зі змістом протоколу.

Зі змісту доводів адвоката Горина В.М. вбачається, що він вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, захисник вказує на те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права відповідно до вимог закону та не запропонували огляд на визначення стану сп`яніння у медичному закладі, після того, як останній не погодився із результатом огляду за допомогою приладу Драгер, у зв`язку з чим всі наявні у справі докази не можуть бути визнані допустимими.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що право на захист своїх інтересів виникає у особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення, тільки під час складання стосовно неї відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, а проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння за своїм правовим змістом є виконанням водієм обов`язків встановлених Правилами дорожнього руху України.

Саме після складання протоколу про адміністративне правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про свої права та обов`язки та має можливість здійснити певні заходи щодо ефективного захисту від висунутого обвинувачення у вчиненні правопорушення.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у суді.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що у разі виявлення поліцейськими ознак сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб забезпечити проведення огляду водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Крім того, захисник Горин В.М. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки останній не погодився із результатом огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським.

Перевіряючи доводи сторони апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що незгода водія з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу свідчить про недопустимість використання вказаних результатів як доказів доведеності вини у вчиненні адміністративного правопорушення і є правовою підставою для направлення водія на відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого закону водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу або не погоджується з отриманим результатом.

У тому разі, якщо водій не погоджується з результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, то огляд на стан сп`яніння повинен бути проведений у закладі охорони здоров`я. При цьому водій самостійно на власний розсуд вирішує це питання і не зобов`язаний вказувати причини з яких він не погодився з отриманим результатом.

Разом з тим, незгода водія з результатами огляду, який було проведено працівником поліції за допомогою спеціального технічного засобу може бути здійснена різними способами та встановлюється на підставі сукупності доказів, які досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ним.

Апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що після проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , не погодився із отриманим результатом огляду. Натомість ОСОБА_1 особисто неодноразово наголошував на тому, що він вживав спиртне, погарячкував та сів за кермо автомобіля, просив вибачення у працівників поліції за свої дії і просив їх, щоб ті його відпустили, а автомобіль залишить на місці.

Відеозаписи, долучені до матеріалів справи з нагрудних камер працівників поліції, містять дані того, що ОСОБА_1 неодноразово визнавав вину в тому, що керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, допустив порушення вимог ПДР, внаслідок чого був зупинений працівниками поліції.

Апеляційний суд вважає, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 після проходження огляду на стан сп`яніння свідчить про те, що він повністю погоджувався з позитивним результатом огляду та не заперечував, перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

З вищевказаних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом та добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер Alcotest 7510 , результат якого становив 1.68 % проміле.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Разом з тим, зі змісту відеозапису вбачається, що водію ОСОБА_1 було повідомлено про порушення ним ПДР, що стало причиною його зупинки, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що у нього є підозра про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та назвав йому ознаки алкогольного сп`яніння. Після чого, водій ОСОБА_1 неодноразово вказував, що дійсно вживав алкогольні напої та після керував автомобілем, оскільки перебував у нервовому стані через сварку із дружиною. Працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 процедуру проходження огляду на стан сп`яніння, запрошено двох свідків, яким роз`яснено причини зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 та наявністю у нього ознак алкогольного сп`яніння, після чого у присутності свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння.

На відеозаписах зафіксовано проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , результат якого показав 1.68 %. Працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 та свідків із результатом огляду та повідомив, що даний результат є значно більшим допустимої норми на вміст алкоголю в крові, з якою дозволено керування транспортним засобом. Після оголошеного результату пройденого огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 ніяким чином не висловив свою незгоду із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи судом не встановлені докази, які свідчать про те, що водій ОСОБА_1 повідомив поліцейських про незгоду з отриманим позитивним результатом та наполягав на проведені огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Процесуальна поведінка водія ОСОБА_1 після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння свідчить, що він погодився із отриманим позитивним результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, який було проведено поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів і у працівника поліції були відсутні правові підстави для направлення водія для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладах охорони здоров`я.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час їх складання ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що обставини за яких стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, вимагали від нього надати детальні та змістовні пояснення стосовно висунутого обвинувачення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.9а Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу, визначення місця проведення огляду на стан сп`яніння та застосування спеціальних засобів, не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, зі змісту матеріалів справи вбачається, що правовою підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 було порушення ним вимог ПДР України та проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, зо що він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Зі змісту пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він повністю визнає факт вчинення вищевказаного правопорушення та стверджує, що повністю сплатив суму стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені ст. 266 КУпАП, п. 6, 7 Розділу І, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

В результаті перевірки доводів апеляції захисника Горина В.М. не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів не вказує на те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений за допомогою приладу Алкотест Драгер 7510 не відповідав вимогам ст.266 КУпАП.

Як вбачається з роздруківки приладу Drager Alcotest 7510 ARLM-0283 (а.с.3) тест №252 в результаті огляду ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою технічного засобу 23.11.2021 року о 01 год. 33 хв. було встановлено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 1.68 %. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, підписаний ОСОБА_1 , свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та працівником поліції, який проводив такий огляд.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4) огляд ОСОБА_1 був проведений у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння. Акт відповідного огляду підписано також свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У вказаному акті зазначено, що результатами огляду було встановлено 1.68 проміле.

Зі змісту Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що ОСОБА_1 повністю погодився із результатом огляду, що підтвердив своїм власним підписом.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М. про те, що працівниками поліції було сфальсифіковано підписи ОСОБА_1 в роздруківці приладу Drager Alcotest 7510 та в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Перевіряючи вищевказані доводи щодо фальсифікації підписів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку"

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи про вчинення злочину іншими особами можуть бути повно та всебічно перевірені тільки в межах відповідного кримінального провадження, яке проводиться стосовно вищевказаних осіб.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, апеляційний суд вважає, що факт фальсифікації підписів під час складання матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, може бути встановлено тільки в межах кримінального провадження стосовно вищевказаних осіб, оскільки встановлення вказаних обставин пов`язано із правом вказаних осіб на презумпцію невинуватості.

Апеляційний суд вважає, що клопотання сторони захисту про допит у судовому засіданні працівника поліції, який складав матеріали протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не може бути задоволено.

Апеляційний суд вважає, що встановлення факту фальсифікації доказів в кримінальному-процесуальному порядку може бути правовою підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Конституційного Суду від 20.10.2011 №12рп/2011 (справа №1-31/2011) положення ст.62 Основного Закону спрямовані на забезпечення прав і свобод людини і громадянина, а саме: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. При цьому, суд вказав на те, що визнаватися допустимими й використовуватись як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного й справедливого рішення у справі.

Зокрема, відповідно до вимог діючого законодавства доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у встановленому законом порядку і може бути визнаний недопустимим, у разі встановлення обставин, які свідчать що він був отриманий в порушення встановленого законом порядку.

Разом з тим, суд вважає, що під порушенням встановленого законом порядку отримання доказу, необхідно розуміти таке процесуальне порушення, яке носить істотний характер та викликає об`єктивну недовіру до вказаного доказу або пов`язано з істотним порушенням прав та свобод людини.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при вирішанні питання про допустимість доказів суд враховує обставини, які свідчать про правильне оформлення одержання фактичних даних у встановленому законом процесуальному порядку відповідним суб`єктом із достовірного та належного джерела.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківки приладу Drager Alcotest 7510 недопустимим доказом, оскільки наявні в них фактичні дані, не викликають сумнів в їх правдивості та правильно оформлені у встановленому законом процесуальному порядку відповідними посадовими особами, уповноваженими на здійснення таких процесуальних дій.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з яких вбачається, що в їхній присутності водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат огляду показав 1.68 % проміле, про що свідки засвідчили власноручними підписами. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні .

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків в частині обставини проведення огляду на стан сп`яніння не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки добровільно пройшов огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер 7510, результат якого становив 1.68 % проміле, погодився із вказаним результатом, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону; роздруківки результату приладу Драгер 7510, актом огляду, відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та відеозапису з відео реєстратора машини патрульної поліції.

Апеляційний суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 03 листопада 2021 року о 00-57 год. в м. Івано-Франківську, керував транспортним засобом марки "Toyota Avalon ", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а) ПДР України.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення накладено в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Горина В.М. залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв