ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/106/22 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ст. 122-4 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 31 січня 2022 року у м. Тернополі адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживачого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого фізичною особою - підприємцем,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн. в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Вказує, що під час винесення судом першої інстанції рішення був відсутній, а оскаржувану постанову отримав 14.01.2022.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а скаргу повернути апелянту, виходячи з таких міркувань.

Чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, ч. 2 ст. 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Таким чином, законодавець пов`язує початок перебігу строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не отримання особою копії постанови.

Відповідно до вищенаведеної норми закону апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Законом передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Оскаржувана постанова була винесена 18 листопада 2021 р. Відповідно останнім днем для подачі апеляційної скарги у даній справі є 29 листопада 2021 р., оскільки 10 день припадає на вихідний - 28 листопада 2021 (неділя).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 було подано 20 січня 2022 року з пропуском встановленого ст. 294 КУпАП строку, що підтверджується штампом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (Вх. №3514) на апеляційній скарзі.

Однією з причин пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначав те, що під час винесення рішення судом першої інстанції був відсутній та отримав оскаржувану постанову лише 14.01.2022. При цьому доказів того, що дану постанову ОСОБА_1 отримано саме 14.01.2022, апелянтом не надано та матеріали справи не містять.

Разом з тим, як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, 16 грудня 2021 року за адресою місця проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за довіреністю було вручено оскаржувану постанову особі, що проживає за даною адресою, про що свідчить підпис у графі "розписка у одержанні".

Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України (за аналогією закону) у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. В контексті даної норми закону вручення повістки за місцем проживання ОСОБА_1 члену його сім`ї чи іншій особі, яка з ним проживає, є належним чином повідомленням особи про розгляд справи.

Враховуючи наведене, вважаю, що в даному конкретному випадку пропуск строку на оскарження рішення судді з наведених підстав, а саме того, що ОСОБА_1 оскаржувану постанову отримано лише 14.01.2022, як про це зазначено у скарзі, не є поважною причиною для його поновлення, а свідчить лише про зловживання апелянтом своїми процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Сабадаш проти України" поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі "Каракуця проти України" у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

Враховуючи викладене, підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду від 18 листопада 2021 року не вбачаю, а тому відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Разом із тим, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2021 року про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Повернути ОСОБА_1 апеляційну скаргу в зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г.І. Коструба