Дата документу Справа № 310/4647/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/4647/21 Головуючий в 1 інст. Черткова Н.І.
Провадження №33/807/124/22 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2022 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 8 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 26.05.2021 о 20-45 год. у м. Бердянську по пр. Східному, 71 керував транспортним засобом мопедом KEEWAY MATRIX 50 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, агресивна поведінка). Від проходження медичного огляду в Бердянському ПНД за адресою: м. Бердянськ, Військове містечко-2, буд. 23 відмовився в присутності лікаря нарколога ОСОБА_2 , чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних обставин. Так, при розгляді справи він був свідомо та навмисно позбавлений судом права на участь у розгляді справи, чим було порушено вимоги ст. 268 КУпАП. Просить постанову суду скасувати, провадження у справі відносно нього закрити зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про виклик лікаря, який відмовився брати у нього кров, апеляційний суд відмічає, що у справі достатньо письмових доказів, які дають можливість для апеляційного перегляду судового рішення, а тому в задоволенні клопотання відмовлено.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення від 26.05.2021 року серії ААБ № 160677, направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 5); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 545 від 26.05.2021 року в якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проведення експертизи (а.с.6), відеозаписом події (а.с. 13).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Так, умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).

Відповідно до ч. 2 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Інструкції).

Із положень ст. 266 КУпАП вбачається, що водій транспортного засобу має право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, про що складається відповідний протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Слід зауважити на вимогах п. 2.5 ПДР України, згідно яких на водія покладається обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану, зокрема алкогольного сп`яніння.

Із відеозапису події вбачається, що працівниками поліції був зупинений водій мопеда MATRIX 50 д.н.з. НОМЕР_1 , яким виявився ОСОБА_1 . Причиною зупинки було порушення водієм п. 2,3 «г» (відсутність шолому) та п. 2,1 «а» (відсутнє посвідчення водія відповідно категорії), за що ОСОБА_1 було винесено постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с. 7,8). Під час розмови з водієм працівником поліції було виявлено, що останній перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 їх повідомив, що Драгеру він не довіряє та бажає проїхати до лікарні. Отже, працівники поліції зі згоди ОСОБА_1 доставили його до лікарні. В медичному закладі ОСОБА_1 поводив себе агресивно, висловлював недовіру лікарю, вказував про недовіру Драгеру та вимагав пройти освідування шляхом здачі крові.

Апеляційний суд звертає увагу, що вимога ОСОБА_1 щодо проходження освідування шляхом здачі крові не узгоджується із положеннями Інструкції № 1452/735 у зв`язку з наступним.

Так, згідно п.п. 12, 13,14 розділу ІІІ Інструкції зазначено, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу. Якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

Отже, аналіз крові в медичному закладі обов`язково проводиться у випадках, коли неможливо взяти зразки біологічних середовищ та якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами та у випадку ДТП із смертельними наслідками.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не демонстрував жодної з ознак неможливості за тяжким станом здати зразок біологічного середовища, а тривалий час відмовлявся від здачі зразку, вимагаючи взяти у нього кров, його дії були вірно розцінені як відмова від проходження медичного огляду.

При цьому, факт відмови водія ОСОБА_1 було зафіксовано на технічний носій, що узгоджується із положеннями ст. 266 КУпАП.

Отже, на переконання апеляційного суду працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, визначену ст.266 КУпАП.

Проте, ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідаючи на доводи апелянта щодо порушення судом права на захист ОСОБА_1 через розгляд справи за його відсутності, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Суд першої інстанції неодноразово призначав розгляд справи, проте, у зв`язку із неявкою ОСОБА_1 та його клопотаннями про відкладення розгляду справи, суд першої інстанції чотири рази справу відкладав (а.с. 14, 21, 38).

Сам по собі факт розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист, оскільки останній був належним чином повідомлений про розгляд справи, призначеної на 8 грудня 2021 р., про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення на його телефон, проте до суду ОСОБА_1 так і не з`явився (а.с. 55)

При цьому, суд аргументовано розцінив як мету затягування розгляду справи та неможливості прийняти рішення у строк, встановлений ст. 38 КУпАП, а тому вважав за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 з метою дотримання строків розгляду справи та строків, встановлених ст. 38 КУпАП, з чим погоджується і апеляційна інстанція.

Одночасно, зауважую, що наявні у справі письмові докази в тому числі і письмове клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі є достатніми для формування позиції з приводу складеного відносно ОСОБА_1 протоколу за ч.1 с. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, у свою чергу, переконався у обізнаності ОСОБА_1 про апеляційний розгляд справи та фактичне надання йому можливості бути присутнім при апеляційному розгляді, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст. 268 КУпАП правами. Реалізація зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи, і ОСОБА_1 реалізував зазначені права при апеляційному розгляді.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові стосовно суті інкримінованого адміністративного правопорушення є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а тому суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 8 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник