Справа №461/944/22
Провадження №3/461/923/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року суддя Галицького районного суду м. Львова Романюк В.Ф., за участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності Олійника Є.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої барменом закладу громадського харчування ТОВ «Кет кафе Львів», проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №911064 від 03.02.2022 року, ОСОБА_1 03.02.2022 року на пл.Григоренка, 1а в м.Львові о 12 год. 46 хв в «Кет-кафе» працівники перебували без масок, були відсутні відмітки на дистанції, заповненість кафе не відповідна вимогам, чим порушила вимоги кодексу.

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 поліції кваліфіковано за ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 судовому засіданні вину заперечила, подалаписьмові пояснення про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Олійник Євгеній Петрович, який взяв участь у судовому засіданні через систему відеоконференцз`язку EasyCon, пояснив що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає встановленим законодавством вимогам, а ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, визначеного частиною 1 статті 44-3 КУпАП

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що у притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки обставини, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення від 03.02.2022 року не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Так, згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи

Так, адміністративна відповідальність за ч 1 ст.44-3 КУпАП, в редакції, яка діяла на момент вчинення адміністративного правопорушення, настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбаченихЗаконом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція норми ч.1 ст.44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей. Відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Всупереч наведеному, в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано яку саме статтю Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» порушила ОСОБА_1 . Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №911064 від 03.02.2022 року також не містить посилань на підпункти чи пункти Постанови КМУвід 09 грудня 2020 р. № 1236 (у відповідній редакції), чи на рішення органу місцевого самоврядування Львівської міської ради, які, на думку особи, що склала протокол, порушила ОСОБА_1 . Відсутність посилань на відповідну норму свідчить про те, що протокол не містить викладу та опису об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення визначеного ч.1. ст.44-3КУпАП.

Крім того, Постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» до 06 грудня 2021 року передбачала відповідальність за розміщення відвідувачів у закладах громадського харчування на відстані меншій, ніж 1,5 метри за сусідніми столиками та більш як чотири особи за одним столом (без урахування дітей віком до 18 років), за умови, що відвідувачі заходять до закладу і пересуваються по ньому з вдягненими засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовленими самостійно (крім часу сидіння за столом для приймання їжі та/або напоїв) підпункт 11 пункту 3 Постанови (в редакції чинній до 06.12.2021 року).Порушення таких правил було відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, без посилання на норму яку було порушено.

Проте, 06 грудня 2021 року набули чинності зміни до зазначеної вище постанови, у зв`язку з набранням чинності ПостановоюКабінету Міністрів України№ 1240 від 24.11.2021 року. Відповідно до нової редакції вказаного підпункту 11 пункту 3 Постанови забороняється приймання відвідувачів закладами громадського харчування, крім випадків наявності сертифікатів про повну вакцинацію або негативного результату тестування на наявність коронавірусної інфекції у всіх працівників та відвідувачів закладу.

Таким чином, діяння що ставились в провину особі яка притягається до відповідальності за адміністративне правопорушення на дату складання протоколу про адміністративне правопорушення від 03.02.2022 року більше не вважалися протиправними.

Аналізуючи вищевказану обмежувальну нормуПостанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 рокуможна дійти висновку, що вона адресується суб`єктам господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування.

Тобто, спеціальним суб`єктом правопорушення передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП у цьому конкретному випадку єсуб`єкт господарювання.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно ч. ч.1, 2 ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до змісту законодавства України, зокрема, ст. 65 Господарського кодексу України, посадова особа це особа, в якої наявні організаційно-розпорядчі або адміністративно господарські функції.

Зокрема, організаційно-розпорядчі функції полягають у здійсненні керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах та організаціях (планування роботи, організація праці, забезпечення трудової дисципліни тощо). Такі функції здійснюють, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних чи комунальних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідувачі відділів, лабораторій) та їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири) тощо.

Адміністративно-господарські обов`язки включають повноваження з управління або розпорядження державним, комунальним чи колективним майном, що полягає в установленні порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпеченні контролю за цими операціями тощо. Такі повноваження у тому чи іншому обсязі мають начальники планово-господарських, постачальних, фінансових відділів та служб, завідувачі складів, магазинів, майстерень, ательє, їх заступники, керівники відділів підприємств, відомчі ревізори та контролери тощо.

У даному випадку ОСОБА_1 не є суб`єктомгосподарювання та власником закладу громадського харчування ТОВ «Кет кафе Львів», доказів про наявність у неї повноважень щодо надання послуг громадського харчування не надано, тому вона, в розумінні ст.44-3 КУпАП, не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Тобто, до складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення.

За положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідатипередбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.44-3, 247 ч.1 п.1, 283, 284 ч.1 п.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду.

Суддя В.Ф. Романюк