ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/8419/21 Головуючий в 1 інст. Сметаніна А.В.
Провадження № 33/807/144/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участю захисника - адвоката Рощина В.С., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Рощина В.С. на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням її права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 30 серпня 2021 року, о 21 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 в м. Мелітополі по вул. М. Грушевського - вул. Гетьманська, керував автомобілем д.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що судом першої інстанції в порушення ст. 36 КУпАП застосовано два стягнення, а також стягнуто двічі судовий збір.

Працівником поліції не було проведено огляд із застосуванням спеціальних технічних засобів, а складені документи містять грубі помилки.

Вказує, що у протоколі свідками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , хоча під час огляду, проведеного інспектором ОСОБА_4 були залучені зовсім інші свідки.

У акті огляду у графі за допомогою, зазначено, у медичному закладі, що не відповідає вимогам відомчої інструкції. Також в акті вказано, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з ним, проте немає відомостей про його відмову від проведення огляду.

У графі результати огляду на стан сп`яніння, інспектор поліції вказав, алкогольне сп`яніння без кількісних показників, що також не відповідає вимогам інструкції.

Згідно складаного інспектором направлення на огляд, ОСОБА_1 був направлений для проходження до «Мелітопольського міжрайонного наркологічного диспансеру». Вказаний медичний заклад відсутній у переліку закладів, які здійснюють огляд на визначення стану сп`яніння.

Під час дослідження обставин, щодо відмови ОСОБА_1 від огляду на місці ДТП, судом не були викликані та допитані свідки, проте був викликаний і допитаний в якості свідка інспектор ОСОБА_4 , який склав вказані документи.

Вислухавши захисника, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами.

В основу винуватості ОСОБА_1 місцевим судом було покладено такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №251855 (а.с.4), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він здійснював керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; актом огляду (а.с.8), яким зафіксовано, що ОСОБА_1 у медичному закладі пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Результат огляду позитивний, водій знаходиться в стані алкогольного сп`яніння; направленням водія (а.с.9), яким вказано, що у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота; висновок КНП «Мелітопольський заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР (а.с.10) та акт огляду (а.с.35), якими встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння; результатом токсикологічних досліджень №1381 (а.с.48), пояснень працівника поліції ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_3 , які пояснили, що водій ОСОБА_1 під час події ледве тримався на ногах, мав ознаки алкогольного сп`яніння. У лікарні в ОСОБА_1 виявлено алкогольне сп`яніння - 1, 58 проміле.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення стороні захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та проходження огляду на місці зупинки.

Суд відхиляє апеляційні доводи сторони захисту, оскільки вони є безпідставними та такими, що не мають істотного значення для правильності розгляду справи, а тому не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Зокрема доводи апелянта, що в матеріалах справи відсутні допустимі докази вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, на думку суду апеляційної інстанції, є безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що останній керував транспортним засобом, пройшов огляд на визначення стану сп`яніння у медичному закладі - результат позитивний, що свідчить про порушення ПДР України.

Апеляційний суд відхиляє також доводи про те, що суд повинен був застосувати ст.36 КУпАП, оскільки вказане питання повинні вирішувати під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Така підстава, як не застосування судом вимог ст. 36 КУпАП не може бути підставою для скасування постанови місцевого суду.

Апеляційний суд наголошує, що посилання захисника в скарзі на порушення, які мають суто формальний характер (не вірно зазначено формулювання результату огляду, свідків в справі та ін.).

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, неправильного зазначення часу або місця та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Апеляційний суд вказує, що діяння за ст.130 КУпАП втратило значення, як дрібного делікту, оскільки роками відповідальність за такі діяння посилюється та є резонансними в національній системі права через настання суспільно небезпечних наслідків.

Вказане обґрунтовується тим, що коли особа перебуває під дією певних речовин, які знижують увагу і швидкість реакції, вона нездатна належно реагувати на особливості дорожньої обставини.

Тобто, життя та здоров`я учасників дорожнього руху залежать від випадку чи трапиться на руху такої особи аварійна ситуація або складна дорожня обстановка, чи ні.

Тому, діяння за ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Рощина В. С., залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 937/8419/21