Дата документу 09.02.2022
СПРАВА N 937/7392/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«09» лютого 2022 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Сметаніної А.В., розглянувши повідомлення Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання щодо виконання постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 937/7392/21 від 10 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшли повідомлення Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 21.01.2022 та від 24.01.2022 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання щодо виконання постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 937/7392/21 від 10 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 в частині стягнення з нього штрафу в розмірі 850 грн та судового збору в розмірі 454 грн на користь держави.

В повідомленнях державні виконавці зазначили, зокрема, те, що виконавчі документи щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 850 грн та судового збору в розмірі 454 грн на користь держави не можуть бути прийняті до виконання за наступних підстав:

- виконавчі документи пред`явлено до органу державної виконавчої служби не за місцем та підвідомчістю виконання рішення, боржник проживає в с. Тарандинці, що відноситься до компетенції Оржицького ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми);

- у виконавчих документах допущено орфографічні помилки в назві району та села, в Полтавській області знаходиться с. Тарандинці у Лубенському районі.

Виконавчі документи повернуто на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки вони пред`явлені не за місцем та підвідомчістю виконання рішення.

Суд, дослідивши доводи повідомлень, матеріали справи, дійшов наступного висновку.

В провадженні судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Сметаніної А.В. перебувала адміністративна справа № 937/7392/21 (3/937/2506/21), яка надійшла з Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.124 КУпАП.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень, стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 454 гривні.

Копії вищевказаної постанови суду були направлені до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), які в подальшому були скеровані управлінням до Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) для прийняття відповідного рішення згідно із ЗУ «Про виконавче провадження», про що свідчать листи управління, що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) самостійно вирішив питання щодо підвідомчості виконання постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 серпня 2021 року, направивши копії постанови суду саме до Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Крім того, судом встановлено, що в резолютивній частині постанови суду від 10.08.2021 помилково допущені орфографічні описки в назві району та села, де проживає правопорушник ОСОБА_1 , а саме: вказано с. Таранденці, Любинський район, замість вірного с. Тарандинці, Лубенський район.

Однак, на думку суду, наявність зазначених описок при написанні села та району, де проживає боржник, не свідчить про оформлення виконавчого документа з порушенням вимог ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки даний виконавчий документ містить усі необхідні відомості, зазначення яких передбачене ч. 1 ст. 4 вказаного Закону, та не є наслідком неможливості його виконання.

Суд вважає за доцільне нагадати, що згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 вказаного Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст. 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов?язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Також, ЄСПЛ неодноразово висловлювався у своїх рішеннях про існування проблеми невиконання судових рішень в Україні, а саме, що більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України.

Таким чином, повернення виконавчого документу без виконання з підстав очевидних формальних помилок у виконавчому документі (описки у назві села та району) видається таким, що не відповідає тлумаченню Європейським Судом статті 6 Конвенції, оскільки б зашкодило практичній реалізації принципу «Обов`язковості судових рішень».

Європейський суд з прав людини, практика якого є джерелом права для застосування судами України згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», неодноразово наголошував на провідній ролі принципу «Обов`язковості судових рішень».

Така позиція суду також відповідає правовому висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність направлення постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 937/7392/21 від 10 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 в частині стягнення з нього штрафу в розмірі 850 грн та судового збору в розмірі 454 грн на користь держави до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) для визначення підвідомчості виконання судового рішення та подальшого скерування до відповідного органу виконавчої служби для прийняття відповідного рішення згідно із ЗУ «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 304 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 937/7392/21 від 10 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 в частині стягнення з нього штрафу в розмірі 850 грн та судового збору в розмірі 454 грн на користь держави направити до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) для визначення підвідомчості виконання судового рішення та подальшого скерування до відповідного органу виконавчої служби для прийняття відповідного рішення згідно із ЗУ «Про виконавче провадження».

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду

Запорізької області: А.В. Сметаніна