ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: частина перша статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

судді Пікуля В.П.,

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2021 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення

стосовно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваної постанови

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за те, що він 02 листопада 2021 року близько 07 год. 50 хв. в м. Полтава по вул. Європейська, керуючи транспортним засобом «Kutsenits HYDRA CITY CNG», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював регулярні пасажирські перевезення на міському маршруті №19 «Кільцевий», при цьому перевозив 25 пасажирів при визначеній характеристикою даного транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 кількістю місць для сидіння 17 разом із місцем водія, чим порушив підпункт 8 пункту 2-2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 44-3 КУпАП.

Позиції осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2021 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2021 року, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У разі можливості звільнення його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, просив оголосити усне зауваження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Октябрський районний суд м. Полтави під час розгляду справи не врахував, що 24 листопада 2021 року внесено зміни до підпункту 8 пункту 2-2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, якими дозволено перевезення пасажирів наступним чином: «здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж сукупна кількість місць для сидіння та 50 відсотків місць для стояння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб».

Також судом не було враховано незначний ступінь вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, його вік, майновий стан, відсутність обтяжуючих обставин.

Щодо явки та позиції учасників провадження в суді апеляційної інстанції

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити. Вказував на відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. У разі можливості просив звільнити його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, оголосивши усне зауваження

Мотиви суду

Згідно з положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Диспозиція частини першої статті 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Так, норма частини першої статті 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону та інших актів законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, що регулюють та встановлюють певні санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, тому в протоколі про адміністративне правопорушення має зазначатися відповідна норма спеціального закону, законодавчого акту, який регламентує діяльність у вказаній сфері.

Згідно статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення) постановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя встановлюється «зелений», «жовтий», «помаранчевий» або «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19.

У підпункті 8 пункту 2-2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення) визначено, що з 17 червня 2021 року на території України встановлюється «зелений» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням пасажирами під час перевезення засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 КУпАП, ґрунтуються на сукупності досліджених доказів, зокрема, на даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №506057 від 02 листопада 2021 (а.с.1); додатках до протоколу (а.с.6-7, 2-4) та відеозапису з нагрудної камери поліцейського (а.с.8).

Апеляційний суд наголошує, що суддя місцевого суду вірно встановив наявність у діях ОСОБА_1 вини як ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, оскільки останній не заперечує факт що, будучи водієм маршрутного таксі та здійснюючи регулярні перевезення пасажирів, у день, вказаний в протоколі, перевозив пасажирів у кількості, що перевищувала кількість місць для сидіння.

Таким чином, ОСОБА_2 порушив правила, встановлені постановою КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення), тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 44-3 КУпАП.

У свою чергу, перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи.

Натомість, твердження скаржника щодо не врахування місцевим судом факту внесення у подальшому змін до підпункту 8 пункту 2-2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, якими змінено склад інкримінованого йому правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, апеляційним судом відхиляється як неспроможне, оскільки в даному випадку змінився лише рівень епідемічної небезпеки для відповідного регіону, що, у свою чергу, не потягло за собою зміни об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.

Твердження ОСОБА_1 стосовно того, що він не є суб`єктом даного правопорушення, бо являється лише найманим працівником та не здійснює господарську або організаційну діяльність, апеляційним судом оцінюється критично, оскільки ОСОБА_1 ставиться у провину не зайняття господарською діяльністю з порушенням певних вимог карантинних заходів, а саме його дії як водія, що не відповідають обмеженням, встановленим нормативними актами щодо карантину людей, а тому він є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 КпАП України.

Апеляційний суд наголошує, що, не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, ОСОБА_1 свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, адже здійснення контролю за кількістю пасажирів, які знаходяться в салоні автобусу, забезпечення безпеки їх життя та здоров`я є безпосереднім обов`язком водія транспортного засобу, який особисто здійснює пасажирські перевезення.

Твердження апелянта про те, що застосування до нього покарання у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн становить надмірний тягар для нього не може бути підставою для визнання його невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 КУпАП, оскільки об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення, а такі дії ОСОБА_1 завдають шкоди як державним (суспільним) інтересам, так і інтересам громадян, ставлячи під загрозу життя та здоров`я усіх осіб, які перебували на час виявлення правопорушення у салоні автобусу. Більше того, судом першої інстанції на ОСОБА_1 було накладено стягнення в межах його мінімального розміру, встановленого санкцією частини першої статті 44 КУпАП.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі не зазначено.

Отже, під час апеляційного перегляду встановлено, що суддею суду першої інстанції повно з`ясовані визначені статтею 280 КУпАП обставини справи, які мають істотне значення для правильного її вирішення. До того ж під час апеляційного перегляду було досліджено всі обставини, які, на думку апелянта, могли вплинути на законність судового рішення.

Таким чином, вважаю, що суддя правильно встановив фактичні обставини справи та, належним чином обґрунтувавши своє рішення, правильно кваліфікував дії правопорушника за частиною першою статті 44-3 КУпАП й наклав на нього визначене цим Кодексом адміністративне стягнення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 гривень, - залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.П. Пікуль