Справа № 930/909/22
Провадження № 33/801/598/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Немирівського район-ного суду Вінницької області від 21 червня 2022 року про притягнення до адмі-ністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ( фактично мешкаючого по АДРЕСА_2 ), за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 02 червня 2022 року серії ДПР18 № 214469, складеного о 23.43 годині у м. Немирові Він-ницької області по вул. Горького, 8, цієї ночі 02 червня 2022 року о 23.00 годині по вул. Горького у м. Немирів водій ОСОБА_1 керував автомобілем мар-ки «Kia Magentis», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкоголь-ного сп`янінні, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження ог-ляду на встановлення стану сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, допустивши таким чином порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Немирівського районного суду Вінницької області від 21 червня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністра-тивного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 496,20 гривень судового збору.

Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції від 21 червня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи по-станову суду винесеною за неповного з`ясування обставин справи, з порушен-ням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а прова-дження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністра-тивного правопорушення. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції помил-ково дійшов висновку про визнання ним своєї вини, взявши за довід його пись-мові пояснення, адже такі він був змушений написати під диктовку поліцейсь-ких. Наводячи судову практику у справах про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 вказує про порушення, на його думку, порядку проведення ог-ляду стосовно нього на стан сп`яніння та фіксування відмови від проходження огляду, адже при цьому не були залучені свідки, що є обов`язковим як того ви-магає чинне законодавство. Долучений до справи відеозапис є неповним і не інформативним. Скаржник звертає увагу на те, що він не був відсторонений від керування автомобілем, тому це вказує на те, що у стані сп`яніння він не пере-бував. Крім того, поліцейськими не були роз`яснені йому його права та наслід-ки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Заслухавши пояснення по апеляційній скарзі ОСОБА_1 як особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали спра-ви про адміністративне правопорушення, переглянувши її у межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясу-вання обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання ухваленої постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до норм статті 251 КУпАП доказами у справі про адмініс-тративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначено-му законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсут-ність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояс-неннями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпі-лих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгля-ді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчи-ненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а та-кож з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм про-цесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не дослі-джувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відпо-відальність за керування транспортними засобами особами в стані алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вжи-вання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з ме-тою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швид-кість реакції.

Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, обєктивна сторона цього правопорушен-ня полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у передачі керування транс-портними засобами особі, яка перебуває у стані такого спяніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спя-ніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 ро-ку за № 1413/27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних за-собів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної по-ліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Згідно з пунктом третім розділу І цієї Інструкції оз-наками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушен-ня координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає об-становці. Огляд на стан спяніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволе-них до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держспожив-стандартом або лікарем закладу охорони здоровя ( пункт шостий розділу І Інс-трукції ).

З матеріалів цієї конкретної справи, зокрема, протоколу про адміністра-тивне правопорушення від 02 червня 2022 року серії ДПР18 № 214469, складе-ного о 23.43 годині у м. Немирові Вінницької області по вул. Горького, 8, вночі 02 червня 2022 року о 23.00 годині по вул. Горького у м. Немирів водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Kia Magentis», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожни-ни рота. Від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння водій ОСОБА_2 відмовився, допустивши таким чином порушення вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху. До протоколу про адміністративне правопорушення доданий акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціаль-них технічних засобів та направлення від 02 червня 2022 року до медичного за-кладу водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення чи спростування стану сп`яніння. У направленні зазначається, що від проходження огляду у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, ОСОБА_1 відмовився.

У матеріалах справи наявні особисто ОСОБА_1 написані та влас-норучно підписані письмові пояснення щодо події 02 червня 2022 року, де, зо-крема, він вказує, що того дня дійсно вживав алкогольні напої ( пляшку пива ). При цьому пройти освідування він відмовляється, адже вжив спиртного дуже мало та не збирався виїжджати автомобілем, однак, вимушений був шукати міс-це ночівлі у м. Немирові. Свою вину ОСОБА_1 визнав, просив віднести-ся до нього з розумінням.

Також до протоколу про адміністративне правопорушення доданий відео-запис з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксована подія 02 червня 2022 року, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`я-ніння.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП адміністративного право-порушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведе-на матеріалами справи. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними належними доказами, які узгоджуються між собою та є підтвердженням наяв-ності у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаче-ного частиною першою статті 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

За викладених фактичних обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 21 червня 2022 року, слід погодитися, оскільки вони є правильними, об`єктивними, справедливими.

Оскаржуючи постанову судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 наголошує на порушенні правоохоронцями порядку проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння через незалучення свідків. Проте апеляційний суд не погоджується з доводами скаржника з даного приводу, адже такі по суті є власним, хибним трактуванням особою норм КУпАП, що є чинними на час вчи-нення адміністративного правопорушення.

Так відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія на стан ал-когольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лі-карських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться по-ліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі не-можливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про ад-міністративне правопорушення. Зі змісту даної норми закону убачається обов-язок поліцейського застосовувати технічні засоби відеозапису під час фіксуван-ня огляду водія на стан сп`яніння та передумови для необхідності залучення свідків. Тобто, у разі відмови водія від проходження медичного огляду у випад-ку проведення відеозапису нагрудною камерою такої відмови наступне залу-чення свідків є недоцільним, зважаючи, що вони не були присутніми у момент висловлення відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння. Крім то-го, поліцейськими у даному випадку здійснювалася відеофіксація за участі ОСОБА_1 , а відповідний відеозапис у встановленому порядку долу-чений до матеріалів справи.

Щодо наявного у матеріалах справи відеозапису, то слід погодитися, що він дійсно є неповним. Однак, цим відеозаписом чітко зафіксована особа водія ОСОБА_1 та його категорична відповідь - відмова на пропозицію полі-цейського пройти огляд на стан сп`яніння. Належить зауважити, що такий доказ оцінюється судом у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи дока-зами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення.

Стосовно мотивів скарги про те, що ОСОБА_1 не було відсто-ронено від керування транспортним засобом, що він вважає ознакою його тве-резого стану, неперебування у стані сп`яніння, та належить мати на увазі нас-тупне.

З комплексного правового аналізу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої нака-зом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, убачається, що відстороненню від керування транспортними засо-бами підлягають водії та інші особи, які керують транспортними засобами, сто-совно яких є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а у разі відмови водія транс-портного засобу від проведення огляду таке відсторонення від керування транс-портним засобом не передбачене.

Отже посилання ОСОБА_1 на те, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом, не є тією обставиною, яка б спростовувала факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого части-ною першою статті 130 КУпАП, шляхом відмови від проходження медичного огляду. Принагідно слід зазначити, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 02 червня 2022 року серії ДПР18 № 214469 у ОСОБА_1 було вилучене посвідчення водія та взамін виданий йому тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3 .

Апеляційний суд також критично оцінює аргументи апеляційної скарги щодо нероз`яснення ОСОБА_1 його прав та написання ним пояснень під диктовку поліцейського з огляду на недоведеність таких мотивів. Натомість у протоколі про адміністративне правопорушення наявна відмітка про роз-яснення йому його прав та обов`язків відповідно до статті 63 Конституції Укра-їни, статті 268 КпАП України та повідомлено про розгляд справи у суді. Вказа-ний протокол особисто підписаний ОСОБА_1 , жодних зауважень що-до дій поліцейських у цьому протоколі він не зазначив, як і незгоди зі змістом самого протоколу.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про вико-нання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на-ціональні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав лю-дини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і ос-новоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості до-казів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як пра-вило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто та-кими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи у цілому об`єктивно не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм мате-ріального чи процесуального права. Мотиви особи, котра подала апеляційну скаргу, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції, ос-кільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю та безсумнівно доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного вимогу апеляційної скарги про необхідність скасувати оскаржувану постанову суду першої інстан-ції та на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу право-порушення апеляційний суд визнає необґрунтованою та не знаходить законних підстав для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок наці-онального суду переконатися, що провадження в цілому, зокрема, спосіб отри-мання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), так і у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З огляду на викладене апеляційний суд, як уже зазначалося, не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, закон-ної та справедливої постанови судді Немирівського районного суду Вінницької області від 21 червня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задово-лення.

Постанову судді Немирівського районного суду Вінницької області від 21 червня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Т. О. Денишенко