Справа № 197/72/22
Провадження № 3/197/62/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року суддя Широківського районного суду Дніпропетровської області Леонідова О.В., розглянувши в залі суду в смт. Широке Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла до суду від ВП № 2 Кам`янського РУП, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 18.12.2021 о 16.00 в м.Кривий Ріг по вулиці Чумацький Шлях Р74 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, не пристебнутим засобом пасивної безпеки, встановлено, що відносно ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом постановою Широківського районного відділу державної виконавчої служби юстиції від 19.02.2018 ВП № 51134830.

ОСОБА_1 пояснив суду, що керував службовим автомобілем, бо намагався заробити гроші, щоб сплатити аліменти, думав, що не можна керувати особистим транспортом, а службовим можна.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано письмове пояснення ОСОБА_1 , в якому вказано, що про обмеження керування він дізнався від працівників поліції при зупинці, роздруківка з невідомого джерела, де зазначено про наявність постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника в праві керування транспортими засобами від 19.02.2018 ВП № 51134830, рапорт працівника поліції.

Так, згідно до ч.3 ст. 126 КУпАП, відповідальність за даною статтею настає, за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується у формі умислу. Тобто, відповідальна особа, яка склала протокол повинна довести та надати докази, що водій був обізнаний про встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

В той же час доказів, які б підтверджували обізнаність ОСОБА_1 про обмеження у праві керування транспортними засобами в матеріалах справи не має, так як відповідна особа таких даних не додала, в порушення вимог ч.2 ст. 251 КУпАП. Крім того, в матеріалах справи відсутня взагалі копія постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника в праві керування транспортими засобами від 19.02.2018, як і відомості про ознайомлення ОСОБА_1 з цією постановою. При цьому в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, яким саме транспортним засобом керував ОСОБА_1 .

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок, щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, частина 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд погоджується з одностайною позицією ЄСПЛ, викладеною в цьому рішенні.

Таким чином, суду не додано доказів, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 126, 247, 283-285, 287, 289, Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Широківський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя О.В. Леонідова