Провадження № 33/824/18/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 січня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Савченка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мілетич Ольги Олегівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року, якою провадження у справі щодо

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України,

мешкає: АДРЕСА_1 , не працює,

закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22 жовтня 2021 року серії ВАБ № 379913 ОСОБА_2 22 жовтня 2021 року о 20-00 годині за адресою: АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство економічного характеру відносно чоловіка ОСОБА_1 , а саме не впустила до квартири. Своїми діями ОСОБА_2 скоїлаадміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.1732 КУпАП.

Постановою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.1732 КУпАПзакрите у зв`язку із відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

На постанову судді Шевченківського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а ОСОБА_2 притягнути до відповідальності за ч.1 ст.1732 КУпАП.

Скарга мотивована неврахуванням судом його доводів та аргументів, викладених у письмових поясненнях, доданих до протоколу та поданих ним до суду 29 листопада 2021 року. Окрім того, судом не було прийнято, залучено до матеріалів справи та не надано оцінку доданим до заяви доказам, зокрема заяві від 23 жовтня 2021 року до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві, висновку експертного дослідження № 043-819-2021, висновку огляду чергового нейрохірурга ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка» від 24 жовтня 2012 року, довідці від 05 листопада 2021 року. Вважає, що повернувши дані докази суд заздалегіть надав їм оцінку, що призвело до істотних порушень та неправильного встановлення обставин справи. Зокрема факт заподіяння тілесних ушкоджень підтверджує факт примушування його з боку ОСОБА_2 до залишення квартири, що свідчить про наявність економічного насилля у відношенні потерпілого, що включає умисне позбавлення житла їжі одягу, іншого

- 2 -

майна, коштів чи документів. Суд всупереч приписам ст.269 КУпАП відмовив у задоволенні клопотання про його допит у якості свідка. Суд взяв до уваги покази свідка ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_2 і покази якої є суперечливими. зокрема остання пояснила, що знаходилася з дітьми у іншій кімнаті. Приймаючи постанову, суд не врахував, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить потерпілому і він деякий час не проживає у житлі, бо ОСОБА_2 вчиняє сварки. ОСОБА_2 не подала жодного доказу, який би спростовував обставини, викладені у протоколі. Суд не врахував положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» щодо визначення поняття економічне насильство, а тому судом не виконано завдань у справах про адміністративне провадження.

В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_1 та його захисник адвокат Мелетич О.О. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати постанову суду як незаконну.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судової постанови та відсутність підстав для її скасування.

Вислухавши пояснення учасників, покази ОСОБА_1 , допитаного у якості свідка, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`ктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що матеріалами справи не підтверджується факту вчинення ОСОБА_2 дій, які кваліфікуються як домашнє насильство економічного характеру та підпадають під визначення інкримінованого правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, які відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Стаття 1732 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно п.3 ч.1 ст.1 якого домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в

- 3 -

межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; (п.4 ч.1 ст.1 цього Закону).

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 цього Закону).

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п.17 ч.1 ст.1 цього Закону).

Відповідно до протоколупро адміністративне правопорушення серії ВАБ № 379913 від 22 жовтня 2021 року ОСОБА_2 22 жовтня 2021 року о 20-00 годині за адресою:АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство економічного характеру відносно чоловіка ОСОБА_1 , а саме не впустила останнього до квартири.

Водночас як вбачається із доданих до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 379913 від 22 жовтня 2021 року письмових пояснень ОСОБА_2 , остання пояснила, що вона мешкає уквартирі АДРЕСА_1 з двома дітьми ОСОБА_4 2017 року народження та ОСОБА_5 2020 року народження, також приходить допомагати з дітьми її мати ОСОБА_3 . З чоловіком ОСОБА_1 вони знаходяться у шлюборозлучному процесі і проживають окремо з 19 серпня 2020 року, бо чоловік пішов від неї після народження другої дитини і не допомагає їм. 22 жовтня 2021 року чоловік прийшов до дітей тільки з іграшками, без їжі, вона не перешкоджала бачитися з дітьми, однак старший син не захотів гратися з батьком і чоловік почав з нею сваритися та викликав поліцію, після чого вибіг без взуття в коридор.

Із доданих до протоколу про адміністративне правопорушення пояснень потерпілого ОСОБА_1 слідує, що у квартирі АДРЕСА_1 мешкає його дружина ОСОБА_2 з двома спільними дітьми. Він подав позов про розлучення і майже рік не проживає у квартирі через сварки дружини. 22 жовтня 2021 року він домовився з дружиною, що зможе приїхати і побачитися з дітьми. Однак після його приїзду вона сказала, що подарунки дітям не потрібні і сказала дати гроші. Коли він сказав, що буде платити аліменти на рахунок виконавчої служби вона почала його бити і не випускала з квартири. Він вибіг без взуття і викликав поліцію. Дружина сказала, що не дасть бачитися з дітьми, якщо він не дасть їй більше грошей.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 дій, які кваліфікуються як

- 4 -

домашнє насильство економічного характеру, як вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, та підпадають під визначення інкримінованого правопорушення.

Окрім того, не знайшов свого підтвердження факт недопуску до квартири ОСОБА_1 , який домовся із ОСОБА_2 про час коли він прийде, вільно зайшов до квартири і спілкувався з дітьми до виникнення конфлікту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вірно закрив провадження в даній справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, вказаного у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме вчинення домашнього насильства економічного характеру, та підпадають під визначення інкримінованого правопорушення.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахуванням судом доводів та аргументів, викладених у письмових поясненнях ОСОБА_1 , доданих до протоколу про адмністративне правопорушення, а також додатково поданих ним до суду 29 листопада 2021 року необгрунтовані. Судом дані пояснення враховані і їм дана оцінка як таким, що не доводять факт вчинення економічного насильства. Незгода з оцінкою суду не означає відсутність такої оцінки.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було прийнято і залучено до матеріалів справи та не надано оцінку доданим до його письмових пояснень доказам, зокрема заяві від 23 жовтня 2021 року до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві, висновку експертного дослідження № 043-819-2021 від 23 жовтня 2021 року про виявлення у нього синців та садин, висновку чергового нейрохірурга ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка» від 24 жовтня 2012 року про виявлення у нього струсу головного мозку, довідці поліції від 05 листопада 2021 року, а, повернувши дані докази, суд заздалегіть надав їм оцінку, що призвело до істотних порушень та неправильного встановлення обставин справи, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.

По-перше, суддя вірно відмовив у прийнятті даних доказів, оскільки вони не мають доказового значення для вирішення справи, оскільки протоколпро адміністративне правопорушення серії ВАБ № 379913 від 22 жовтня 2021 року складено у відношенні ОСОБА_2 щодо вчинення 22 жовтня 2021 року у відношенні ОСОБА_1 домашнього насильства економічного характеру, а не фізичного насильства.

По-друге, оскільки вказані докази приєднані до апеляційної скарги, то апеляційний суд дає їм оцінку та визнає такими, що не стосуються змісту складеного протоколу у відношенні ОСОБА_2 і не спростовують висновків суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 .

Із вказаних доказів вбачається, що при огляді потерпілого 23 жовтня 2021 року у відділі судово-медичної експертизи Київського міського КБ СМЕ у нього виявлено ушкодження у вигляді синців та саден, а при його обстеженні 24 жовтня 2021 року нейрохірургом ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка» діагностовано струс головного мозку.

Наведеніобставини можуть свідчити про вчинення у відношенні потерпілого домашнього насильства фізичного характеру (п.17 ч.1 ст.1 цього Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), однак до змісту протоколу, згідно якого у відношенні потерпілого вчинені дії економічного характеру, щодо недопуску до квартири, не відносяться.

Це ж стосується показів потерпілого ОСОБА_1 , допитаного апеляційним судом у якості свідка, який показав, що 22 жовтня 2021 року він за домовленістю із

- 5 -

ОСОБА_2 прийшов за місцем її проживання на АДРЕСА_1 щодо побачитися з дітьми. Після нетривалого спілкування з дітьми, як вказує потерпілий між ним і ОСОБА_2 виник конфлікт на грунті претензій дружини щодо надання грошей, вона почала наносити йому удари і він вимушений був залишити квартиру, після чого викликав поліцію, з якою зайшов до квартири.

Наведені покази ОСОБА_1 стосуються вчинення щодо нього фізичного або можливого психологічного насильства, проте ніяким чином не свідчать та не стосуються вчинення економічного насильства.

Окрім того, такі покази фактично спростовують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 379913 від 22 жовтня 2021 року щодо недопуску його 22 жовтня 2021 року до квартири за адресою:АДРЕСА_1 з бокуОСОБА_2 , оскільки останній показав, що ОСОБА_2 впустила його для спілкування з дітьми до квартири, яку він вимушено залишив внаслідок конфлікту.

Слід відмітити, що такі покази відповідають письмовим поясненням потерпілого, які він дав поліції 22 жовтня 2021 року і які додані до протоколу про адміністративне правопорушення.

Це ж стосується доданих потерпілим та його захисником до справи в суді апеляційної інстанцї документів, в тому числі пояснень консьержа, які можуть свідчити про фізичне насилля щодо потерпілого, а не про насилля економічного характеру.

Аргументи апеляційної скарги, які зводяться до намагання захисника пов`язати наявність тілесних ушкоджень у потерпілого або вимог з боку ОСОБА_2 надати гроші на дітей із економічним насильством недоречні та невірні.

По-перше, такі посилання не відповідають змісту та суті правопорушення, вказаного у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 379913 від 22 жовтня 2021 року, у якому не йдеться про вчинення ОСОБА_2 будь-яких дій фізичного або психологічного характеру у відношенні ОСОБА_1 .

Виходити за межі змісту та суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі у суду повноважень немає.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

По-друге, ОСОБА_2 категорично заперечує факт завдання ударів ОСОБА_1 .

По-третє, як вище вказувалося під економічним насильством розумієтьсяумисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п.4 ч.1 ст.1 ЗаконуУкраїни «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Сварку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неможливо розцінити як насиля економічного характеру у розумінні п.4 ч.1 ст.1 вказаного Закону.

Це ж стосується посилань у скарзі на те, що примушування потерпілого з боку ОСОБА_2 до залишення квартири свідчить про наявність економічного насилля у відношенні потерпілого, що включає умисне позбавлення житла їжі одягу, іншого майна, коштів чи документів, які не відповідають дійсності та свідчать про помилкове розуміння

- 6 -

захисником змісту домашнього насильства економічного характеру.

Судом встановлено, що з серпня 2020 року сторони мешкають окремо, і потерпілий винаймає інше житло, що він підтвердив у судовому засіданні, а отже про позбавлення його житла чи власності мова не йде, в тому числі з урахуванням того, що потерпілий залишається власником квартири.

Доводи апеляційної скарги пропорушення судом вимог ст.269 КУпАП щодо необгрунтованої відмови судом у задоволенні клопотання потерпілого про його допит у якості свідка апеляційний суд визнає обгрунтованими і такі порушення суддею першої інстанції були допущені,

Разом з тим, недотримання суддею вимог ст.269 КУпАП не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду, оскільки права ОСОБА_1 , передбачені ст.268 КУпАП були в повному обсязі реалізовані ним в суді апеляційної інстанції, де потерпілий допитаний у якості свідка і його показам дана оціна в цій постанові.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд взяв до уваги покази свідка ОСОБА_3 (метері ОСОБА_2 ), покази якої є суперечливими, зокрема остання пояснила, що знаходилася з дітьми у іншій кімнаті і не є свідком події, апеляційний суд відхиляє і погоджується із оцінкою суду даних показів.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того факту, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить потерпілому і він деякий час не проживає у житлі, бо ОСОБА_2 вчиняє сварки не мають правового значення, оскільки не доводять вини останньої, а навпаки свідчать про відсутність позбавлення житла, бо потерпілий залишається його власником.

Решта доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не подала жодного доказу, який би спростовував обставини, викладені у протоколі, що суд не врахував положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» щодо визначення поняття економічного насильства, а тому судом не виконано завдань у справах про адміністративне провадження не спростосують висновків суду про закриття провадження.

Згідно з ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

При вирішенні апеляційної скарги відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людинияк джерела права.

Так згідно ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення у виді штрафу, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).

Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець

- 7 -

проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи сукупність наявнихв справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги з приводу наявності в діях ОСОБА_2 домашнього насильства у формі економічного насильства і відповідно ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1732 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях вказаного у протоколі складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, постанова Шевченківського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року є законною та обгрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Мілетич Ольги Олегівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 рокупро закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1732 КУпАПу зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.І.Савченко