КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/867/2022 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Київської митниці Держмитслужби - Левченко Тетяни Володимирівни на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року про притягнення

громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Ізраїль, місце постійного проживання: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України, -

ВСТАНОВИВ:

постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року визнано винним громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) за порушення митних правил, передбачених ст. 471 Митного кодексу України.

Піддано громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) за порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1 700, 00 гривень.

Вилучений предмет правопорушення, а саме: 10 200, 00 доларів США, повернуто громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Стягнуто з громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) судовий збір в розмірі 454, 00 грн.

Не погоджуючись з даною постановою, представник Київської митниці Держмитслужби - Левченко Т.В.подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року відносно громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 змінити та застосувати додатково до громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 стягнення у вигляді конфіскації затриманої по справі валюти, а саме: 10 200,00 дол. США, що згідно з курсом НБУ на день вчинення правопорушення становить - 268 580,28 грн.

В обґрунтування своїх вимог представник митниці зазначає, що під час судового засідання не встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація валюти у розмірі 10200,00 доларів США буде для громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 «надмірним індивідуальним тягарем». Співвідношення розміру пропущеної та вилученої під час митного контролю валюти дають підстави вважати, що застосування положень санкції ст. 471 МК України щодо конфіскації вищевказаної валюти не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Разом з тим, в апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що висновок суду про відсутність підстав для застосування по відношенню до громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Заслухавши думку представника митниці Левченко Т.В., пояснення захисника громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 - адвоката Ігнатьєва В.С., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що застосування адміністративного стягнення в вигляді штрафу є достатнім покаранням та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, передбачених п.1 Протоколу до Конвенції, а невнесення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) відомостей до митної декларації жодним чином не заподіює матеріальної шкоди державі, тому підстав для застосування додаткового покарання, яке вказане в санкції ст. 471 МК України, немає.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, відповідно до протоколу 08 жовтня 2021 року о 10 год. 10 хв. для проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» поступив громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), що прибув до України з Ізраїлю, м. Тель Авів, рейсом 778, авіакомпанії «МАУ».

Для проходження митного контролю останній своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень ст. 366 МК України канал, позначений символами зеленого кольору - «Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Громадянин, який переміщує товари через митний кордон самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.

При цьому перетин особою (громадянином), що переміщує товари через митний кордон - «зеленої лінії», згідно наказу Міністерства фінансів України № 671 від 03 серпня 2018 року «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю особою (громадянином) обрано «зелений коридор», і декларування переміщуваних товарів здійснюється шляхом вчинення дій.

На підставі положень п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України, в якості використання однієї з форм митного контролю, співробітниками митниці було проведено усне опитування громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

На запитання співробітників митниці громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) повідомив, що переміщує через митний кордон України 8000 доларів США.

Після проведення опитування громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 було запропоновано пред`явити всю готівку в службовому приміщенні митниці. Громадянином було видано готівку в розмірі 16900 доларів США, 550 євро та 12800 нових ізраїльських шекелів, що знаходились у окремому відділенні поясної сумки пасажира (ручна поклажа).

Готівка переміщувалась без ознак приховування.

Зі слів громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), вся валюта належить йому особисто.

Готівка була перерахована в службовому приміщенні митниці в присутності громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Відповідно до приписів Постанови Правління НБУ № 3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» та Постанови Правління НБУ № 5 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» фізичні особи (резиденти та нерезиденти) ввозять в Україну та вивозять за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу.

Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі. При цьому перерахунок сум готівкової валюти і вартості банківських металів у євро для вимог вищевказаного «Положення…» здійснюється за офіційним курсом гривні до євро, установленим Національним банком України або за крос-курсом, визначеним згідно з офіційним курсом гривні до відповідних іноземних валют і банківських металів, установленим Національним банком, на день перетинання митного кордону України або на день пересилання готівкової валюти, банківських металів.

На підставі вищевикладених норм, з виявленої суми готівки громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 було пропущено 6700 доларів США, 550 євро та 12800 нових ізраїльських шекелів(еквівалент 9999 євро).

На підставі положень ч. 3 ст.197, ст. 511 МК України у громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) вилучено предмет правопорушення - 10200 (десять тисяч двісті) доларів США, що за курсом НБУ на день вчинення правопорушення становить 268 580, 28 гр. та передані на зберігання до каси Київської митниці Держмитслужби.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) самостійно, своїми діями, що були виражені у обранні для проходження митного контролю переміщуваного ним товару обрав канал, що позначений символами зеленого кольору - «Зелений коридор», на момент проходження митного контролю належним чином заповненої митної декларації не подав, що є порушенням порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, що в свою чергу, має ознаки порушення митних правил, визначених ст. 471 МК України.

Відповідно до ст. 486 МК України, ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 5 ст. 529 МК України порядок оскарження постанови суду (судді) у справах про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення. Отже, такий порядок застосовується відповідно до ст. 294 КУпАП, положеннями частини 7 якої визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана представником Київської митниці Держмитслужби лише в частині конфіскації затриманої валюти, за відсутності підстав для перегляду судового рішення з усіх вирішених у постанові питань, встановлені суддею місцевого суду фактичні обставини вчинення правопорушення, доведеність вини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) за ст. 471 МК України апеляційним судом не перевіряються, оскільки ніким із учасників судового розгляду не оспорюються.

Щодо доводів апеляційної скарги представника Київської митниці про те, що висновки суду про відсутність підстав для застосування по відношенню до громадянина Ізраілю ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 МК України, законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч.2 ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29 червня 2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу до власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів. З аналізу застосування зазначеної норми випливає, що положення даної статті містять три окремі правила. Перше правило має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном, друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, а третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.

Зазначені правила не застосовуються окремо, тлумачаться в контексті загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних (громадських) інтересах; права регулювати використання власності; права встановлювати систему оподаткування.

Згідно до практики ЄСПЛ, на підставі висновків у його рішеннях для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Протоколу до Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України" зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення "справедливого балансу", дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі "Ісмаїлов проти РФ" від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести "особистий і надмірний тягар".

Слід зауважити, що діючим законодавством України ввезення готівкової іноземної валюти в Україну, в принципі не обмежена, обмежена лише сума (до 10 000 Євро), яка може бути ввезена без письмового декларування.

Об`єктивна сторона правопорушення, яке вчинив громадянин Ізраілю ОСОБА_1 полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в "зеленому коридорі", тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена статтею 471 Митного кодексу України.

Так, відповідно до положень статті 471 МК України порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Таким чином, з огляду на вказані критерії правомірності позбавлення володіння згідно зі статтею 1 Протоколу до Конвенції, не викликають сумнівів щодо застосування адміністративного стягнення конфіскації товарів, та відповідає першим двом критеріям. Втручання є правомірним, адже конфіскація прямо встановлена і передбачена законом, а саме санкцією статті 471 Митного кодексу України. Конфіскація здійснюється для задоволення наявного суспільного інтересу, адже таким інтересом є додержання встановленого законами України порядку переміщення товарів через митний кордон нашої держави.

Разом з тим відповідність третьому критерію - справедливій рівновазі між суспільним та приватним інтересам є неочевидною. Він є оціночним і стосується кожної конкретної справи, а тому встановлюється окремо щодо кожного порушника митних правил на підставі безпосереднього з`ясування обставин і фактів.

ЄСПЛ у своїй практиці наголошує, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення від 2 листопада 2004 року у справі "Трегубенко проти України", рішення від 9 жовтня 2018 року у справі "Гирлян проти Росії").

При вирішенні питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення (чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

Так, у пункті 28 рішення "Гирлян проти Росії" від 9 жовтня 2018 року (скарга № 35943/15) ЄСПЛ повторює, що для того, щоб бути пропорційним, втручання повинно відповідати серйозності порушення і санкції з огляду на тяжкість злочину, за яке воно призначене для покарання - в даному випадку недотримання вимоги декларування, а не серйозність будь-якого передбачуваного порушення, яке насправді не було встановлено, наприклад, злочин відмивання грошей або ухилення від сплати податків.

Так, на противагу доводам апеляційної скарги представника Київської митниці, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що конфіскація грошових коштів у даному конкретному випадку є непропорційним стягненням, оскільки покладає на ОСОБА_1 "індивідуальний надмірний тягар" внаслідок порушення його права на повагу власності, гарантованого ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Садоча проти України" від 11 липня 2019 року, в якому Суд встановив порушення Україною вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки конфіскація всієї незадекларованої суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення.

Апеляційний суд враховує рішення Європейського Суду з прав людини від 11 липня 2019 року у справі "Садоча проти України", в якому зауважується, що держави дійсно мають законний інтерес, а також обов`язок вживати заходів для виявлення та контролю за переміщенням готівки через кордони, оскільки великі суми можуть використовуватися для відмивання грошей, незаконного обігу наркотиків, фінансування тероризму або організованої злочинності, ухилення від сплати податків або здійснення інших серйозних фінансових правопорушень.

Загальна вимога щодо декларування, яка застосовується до будь-якої фізичної особи, що перетинає державний кордон, перешкоджає неконтрольованому ввезенню готівкових коштів до країни чи їх вивезенню з країни, а заходи з конфіскації, що є наслідком недекларування готівки митному органу, є частиною загальної схеми регулювання, призначеної для боротьби з цими правопорушеннями. Тому ЄСПЛ постановив, що захід з конфіскації відповідав загальним інтересам суспільства.

Приймаючи рішення про звільнення громадянина Ізраілю ОСОБА_1 від додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення (валюти в розмірі 10200 доларів США), суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення, зокрема те, що грошові кошти, які громадянин Ізраілю ОСОБА_1 переміщував через митний кордон України мають законне походження. Таким чином, застосування конфіскації вилученої валюти, щодо якої в матеріалах справи відсутні дані щодо її незаконного походження та що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша будь яка незаконна діяльність, в даному випадку, є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою, що істотно вплине на його майновий стан.

Вказаний висновок суду першої інстанції достатньо вмотивований у судовому рішенні у взаємозв`язку між встановленими судом фактичними обставинами цього провадження та положеннями законодавства України з питань державної митної справи і практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи, що за своїм видом та розміром накладене суддею місцевого суду на громадянина Ізраілю ОСОБА_1 за ст.471 МК України стягнення сприяє досягненню визначеній ст.23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, вимоги апеляційної скарги представника Київської митниці Держмитслужби слід визнати необґрунтованими, оскільки правові підстави для зміни постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року в частині повернення громадянину Ізраілю ОСОБА_1 готівки у розмірі 10200,00 доларів США і прийняття рішення про її конфіскацію, як про це просить у апеляційній скарзі представник Київської митниці Держмитслужби, під час апеляційного розгляду не встановлені, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби -Левченко Тетяни Володимирівни залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року, якою громадянина Ізраілю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн., а вилучені кошти в розмірі 10200,00 доларів США повернуто громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Д.О. Таргоній