Справа № 357/2970/21 Головуючий 1 інстанція- Дорошенко С.І.
Провадження № 33/824/469/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 січня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Савченка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правовопрушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України,

мешкає:

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,-

в с т а н о в и в:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Відповідно до вказаної постанови 15 березня 2021 року о 21 годині 24 хв. ОСОБА_1 на 82 км автодороги М-05 Київ-Одеса керувала транспортним засобом «Kia Soul», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а також у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовилася. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд керувався наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення; поясненнями працівника поліції Фіялко В.Ю., який складав протокол, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які підтвердили відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, відеозаписами з нагрудної камери поліцейських, з яких вбачається, що працівники поліції в присутності свідків неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан

- 2 -

алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, однак остання категорично відмовилась.

12 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року, в якій просить постанову скасувати, а провадження по справі відносно неї закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність та необгрунтованість постанови, поверхневий розгляд справи без повного всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, як пропущене з поважних причин, посилаючись на те, що повний текст постанови вона отримала 18 травня 2021 року, однак її захисник Босенко Ю.Г. подав апеляційну скаргу з пропуском десятиденного строку оскарження постанови, помилково вважаючи, що цей строк має обчислюватися з моменту отримання постанови, а не з дня її винесення. Вважає, що причини пропуску її захисником строку оскарження є поважними, бо він хворів з 13 по 21 травня 2021 року.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарженнята матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов до наступного.

Відповідно до положень ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником і в окремих випадках прокурором, протягом десяти днів з дня її винесення. У разі порушення цього строку, а також у випадку відмови в поновленні строку на оскарження рішення місцевого суду, апеляційна скарга повертається особі, яка її подала.

Апеляційним судом встановлено, що 13 травня 2021 року за результатами розгляду справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області виніс постанову.

Розгляд справи в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області відбувався за участю ОСОБА_1 та за участю її захисникаадвоката Босенка Ю.Г., які в судовому засіданні наводили відповідні аргументи на свій захист.

Отже, наведені обставини свідчать про те, що саме 13 травня 2021 року ОСОБА_1 була обізнана про прийняття щодо неї постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а тому саме з цієї дати для ОСОБА_1 обчислюється строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Окрім того, встановлено, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримала через п`ять днів - 18 травня 2021 року.

Натомість, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, апеляційна скарга на постанову судді подана ОСОБА_1 до місцевого суду лише - 12 листопада 2021 року, тобто через півроку після спливу визначеного законом строку апеляційного оскарження.

Будь-які поважні причини, які б об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 подати апеляційну скаргу на постанову судді у клопотанні відсутні і таких апеляційним судом не встановлено.

При цьому наведені у клопотанні ОСОБА_1 причини для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, а саме, що її захисник Босенко Ю.Г. подав апеляційну скаргу з пропуском десятиденного строку оскарження постанови, помилково вважаючи, що цей строк має обчислюватися з моменту отримання постанови, а не з дня її винесення, а також, що причини пропуску її захисником строку оскарження є поважними, бо він хворів з

- 3 -

13 по 21 травня 2021 року, апеляційний суд відхиляє як безпідставні.

Дані причини можуть стосуватися обставин щодо пропуску строку оскарження захисником Босенком Ю.Г., проте не стосуються і не пов`язані із причинами пропуску строку оскарження самою ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу, що за приписами ч.2 ст.294 КУпАП постанову суду можуть оскаржити як особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, так і захисник цієї особи. Тобто, вказані особи є окремими суб`єктами оскарження, які мають право самостійного подання скарг незалежно один від одного.

За таких обставин посилання ОСОБА_1 на поважність причин пропуску строку оскраження постанови її захисником Босенком Ю.Г. у відношенні поданої нею скарги помилкові.

Водночас ОСОБА_1 не повідомила суд і не надала доказів про наявність об`єктивних, непереборних причин, тобто таких, які не залежали від неї та її волі і які в свідчили про поважність пропуску саме нею строку оскарження постанови, починаючи із травня 2021 року.

При цьому посилання ОСОБА_1 в судовому засіданні на незнання нею законодавства, що вона не знала що має право самостійно оскаржити постанову, апеляційний суд не приймає до уваги як непереконливі, бо у тексті оскаржуваної постанови, отриманому ОСОБА_1 18 травня 2021 року, чітко вказано про наявність у неї як особи, яку притягнуто до відповідальності, права на оскарження.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 , апеляційний суд відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практику ЄСПЛ як джерело права.

При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку для оскарження з урахуванням доводів ОСОБА_4 і відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. А ст.2 Протоколу № 7 до Конвенції встановлює, що кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку.

Право на справедливий судовий розглядта право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання особи винною, закріплене в Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

- 4 -

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде суперечити принципуюридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 просить поновити встановлений законом десятиденний строк для подання у листопаді 2021 року скарги на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року, тобто строк на оскарження постанови прийнятої шість місяців тому, про яку вона була обізнана з моменту її прийняття та за відсутності поважних причин пропуск устроку на оскарження постанови.

За таких обставин відмова суду у поновленні строку оскарження, який встановлено законом у десять днів, грунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу юридичної визначеності.

З викладених вище підстав суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для поновлення ОСОБА_5 строку на апеляційне оскарження постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 рокуз додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.І.Савченко