П О С Т А Н О В А

Іменем України

19.04.2022 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Величко О.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

27.05.2021 року о 01 год. 16 хв. у м. Львові по вул. Сахарова, 20 ОСОБА_2 керував автомобілем Mercedes Benz ML 350, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, сповільненість рухів тіла, порушення мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 та його захисник не з`явилися, хоча неодноразово, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до Глави 21 КУпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак, положенням ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено вичерпний перелік категорій справ, коли присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, у зазначений виключний перелік не входить.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, його поведінку суд вважає свідомим затягуванням розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, та уникнення адміністративної відповідальності.

Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, долучені до нього матеріали, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до диспозиції частини 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 КУпАП, доведена: протоколом серії ААБ № 198219 від 27.05.2021 року; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 27.05.2021 року, в яких останні вказали, що цього дня вони були присутніми при тому, як працівники поліції пропонували водієві ОСОБА_5 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на що водій в їхній (свідків) присутності відмовився; відеозаписом з нагрудних камер працівників УПП, яким підтверджуються час та обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а також на якому зафіксовано факт того, що водій ОСОБА_5 був зупинений працівниками УПП у Львівській області у зв`язку із порушенням ПДР, а саме був не пристебнутий ременем безпеки та здійснив поворот без увімкнення відповідного показника повороту, та при спілкуванні з ним працівниками поліції було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим водієві роз`яснено його обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння у спеціалізованому медичному закладі, від чого водій категорично відмовився в присутності двох свідків, - які в своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_2 27.05.2021 року у м. Львові по вул. Сахарова, 20 дійсно відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Оцінюючи вищевказані документи і пояснення, суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які відповідають критеріям належності і допустимості, та підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого часиною 1 ст. 130 КУпАП. В своїй сукупності дані докази є достатніми.

Таким чином, суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, вважає доведеним факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, тому його дії вірно кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, суд вважає необгрунтованими доводи ОСОБА_2 , викладені в його поясненнях у протоколі про адміністративне правопорушення, про незабезпечення працівниками поліції йому захисника. Як вбачається з оглянутих відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції, водію ОСОБА_2 роз`яснювалось його право, передбачене ст.268 КУпАП, користуватися правовою допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Більше того, водієві пропонувалося запросити будь-якого захисника, якого він бажає. Однак, ОСОБА_2 від цього відмовився. Водночас підстав, передбачених ст.261 КУпАП, для обов`язкового залучення працівниками поліції захисника через центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги не було, адже до ОСОБА_2 адміністративне затримання не застосовувалося.

Також суд враховує, що адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності поверталися на дооформлення відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 18.11.2021 року у зв`язку із необхідністю уточнення відомостей про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зокрема, із наданого захисником Жбанова Т.В. витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № від 23.03.2017 р. та копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, вбачається, що останній 08.11.2014 року, після реєстрації шлюбу, змінив своє прізвище із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». Також 21.11.2014 року ОСОБА_5 Сихівським РВ у м. Львові ГУДМС України у Львівській області видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 на прізвище " ОСОБА_7 ".

Після дооформлення адміністративних матеріалів працівниками УПП у Львівській області складено рапорт, із якого вбачається, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення водій пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 . Перевіривши посвідчення водія по базі НАІС, працівниками поліції встановлено, що таке є дійсне та всі дані в ньому вірні. Поліції не було відомо про те, що ОСОБА_5 змінив своє прізвище після одруження.

Вказане свідчить про те, що після зміни 08.11.2014 року свого прізвища у зв`язку з одруженням ОСОБА_5 не вжив заходів для заміни раніше виданого йому посвідчення водія на своє нове прізвище " ОСОБА_7 ", а тому, на час вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 користувався раніше виданим посвідченням водія серії НОМЕР_4 , яке видане на прізвище " ОСОБА_6 " та станом на дату вчинення правопорушення було дійсне. Відтак, адміністративні матеріали оформлялись працівниками поліції на підставі пред`явленого, водієм дійсного посвідчення водія, виданого на прізвище " ОСОБА_6 ". Наведене суд не може вважати підставою для констатації факту відсутності в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адже в ході судового розгляду було з`ясовано дійсне прізвище правопорушника, яке не було відомо працівникам поліції на час складання протоколу про адміністративне правопорушення внаслідок невиконання ОСОБА_5 свого обов`язку замінити посвідчення водія після зміни свого прізвища. Суд встановив, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є однією і тією ж сособою.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_2 , суд враховує: характер вчиненого ним правопорушення, яке становить підвищену загрозу заподіяння шкоди і посягає на громадську безпеку, ступінь його вини у вчиненому правопорушенні, передбаченому частиною 1 ст. 130 КУпАП, яка доведена повністю, а тому стосовно ОСОБА_2 слід обрати адміністративне стягнення в межах санкції частини 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Застосування судом до ОСОБА_2 такого адміністративного стягнення є необхідним для досягнення мети, визначеної ст. 23 КУпАП.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

постановив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп., із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Величко О.В.