ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/589/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2022 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Трусова Т.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

20.11.2021 року о 13 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Тростянецька, 53 ОСОБА_1 керував автомобілем «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, чим порушив п. 2.9а ПДР України, тобто вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

Огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку, що підтверджується даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 006659 від 20.11.2021 о 14:06 год, який складений та оформлений КМНКЛ «Соціотерапія» з дотриманням положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735.

В суді ОСОБА_1 заперечував свою провину у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Стверджує, що його обвинувачують лише у зв`язку з наявністю у нього наркотичної речовини, а не через перебування у стані наркотичного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Так, згідно з диспозицією частини 1 ст. 130 КпАП України передбачена відповідальність у зв`язку з керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною другою цієї норми встановлена адміністративна відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КпАП України доводиться протоколом серії ААБ № 208916 від 20.11.2021, висновком складеним КМНКЛ «Соціотерапія» та диском з відеозаписом з камери АА-00844, у якій викладені обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Старший інспектор з о/д відділу адміністративної практики управління патрульної поліції у місті Києві ДПП Дубнін Володимир кваліфікував дії ОСОБА_1 за частиною 2 статті 130 КпАП України виходячи з того, що його протягом року було піддано адміністративному стягненню за водіння в стані наркотичного сп`яніння, проте дана кваліфікуюча ознака не знайшла свого підтвердження в суді.

Так, судом установлено, що у 25.09.2021 щодо ОСОБА_1 дійсно було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КпАП України, однак постанова судді Дарницького районного суду м. Києва ухвалена лише 26.11.2021. Виходячи з чого подію яка відбулася 20.11.2021 суд не може кваліфікувати як частину 2 ст. 130 КпАП України.

Водночас діючим КпАП України не передбачено норм щодо можливості зміни правової кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим необхідно розглянути питання застосування аналогії закону як способу заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні норми закону, що регламентує подібні відносини.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КпАП України).

Статтею 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 9 КпАП України визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.2011 № 10-рп/2011 зробив правовий висновок, відповідно до якого певні гарантії кримінального процесу мають поширюватися і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такий висновок Конституційного Суду України обґрунтований тим, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень вказав на те, що справи про адміністративні правопорушення для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, а у рішенні по справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява N 7460/03) зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, з метою заповнення наявної прогалини у КпАП України, який не містить положень про можливість перекваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявні підстави для застосування аналогії права, а саме норм Кримінального процесуального кодексу України.

Частина 3 статті 337 цього Кодексу визначає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже ураховуючи, що виключення з обвинувачення ОСОБА_1 кваліфікуючої ознаки його діяння не погіршує, а покращує його становище, та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, суд перекваліфіковує його дії на частину 1 статті 130 КпАП України вважаючи, що така перекваліфікація відповідає засадам законності та верховенства права.

Частиною 2 ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Враховуючи, викладене, обставини та характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 ступінь його вини, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, є всі підстави для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у межах санкції, за ч. 1 ст. 130 КУпаП.

Крім того, положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього підлягає стягненню судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення, що на день розгляду справи становить 454,00 грн. на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 130, ч. 2 ст. 130, ст..ст. 283, 284, 285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454,00 грн.

Строк стягнення відраховувати з моменту вилучення посвідчення водія.

Штраф має бути сплачено добровільно не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу після набрання нею законної сили, а у разі оскарження постанови, не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 308 КпАП України, у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя: