Справа № 720/70/22
Провадження № 3/720/107/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2022 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого на АДРЕСА_1 , за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2021 року близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz 211 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Головній, 3 в с. Несвоя Дністровського району Чернівецької області в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху України.

В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що 18 грудня 2021 року керував автомобілем в тверезому стані, однак погодився із результатом медичного огляду на стан сп`яніння проведеного на місці зупинки, оскільки працівники поліції погрожували йому, що заберуть автомобіль на штрафмайданчик.

Захисник Кусмарцев М.О. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду клопотання, в якому просив провадження у справі закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, посилаючись на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено підпункт п. 2.9 ПДР України, а також про факт здійснення відеофіксації, яке є обов`язковою при відсутності свідків, а тому даний доказ є недопустимим.

Не дивлячись на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а саме у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, повністю доказана дослідженими доказами.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 311821 від 18 грудня 2022 року вбачається, що 18 грудня 2022 року близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz 211 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Головній, 3 в с. Несвоя Дністровського району Чернівецької області в стані алкогольного сп`яніння, а саме результат тестування на спеціальний технічний засіб 0,48 проміле.

З наявних в матеріалах справи роздруківки приладу алкотестер Драгер від 18 грудня 2022 року, а також акту огляду щодо результатів огляду на стан сп`яніння вбачається, що 18 грудня 2022 року о 11 годині 57 хвилин ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння із результатом 0,48 проміле, з яким останній погодився.

З переглянутого в суді відеозапису проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння вбачається, що використаний технічний засіб показав наявність етилового спирту у видихуваному ОСОБА_1 повітрі в кількості 0,48 проміле (час проходження тестування 18 грудня 2022 року о 11 годині 57 хвилин).

Таким чином, оцінивши у сукупності дослідженні докази, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння повністю доказана та його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В той же час, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оцінюю як спосіб його захисту, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, так як його вина повністю доказана матеріалами справи.

Суд відхиляє як безпідставні доводи ОСОБА_1 про те, що працівники поліції погрожували йому, що заберуть автомобіль на штрафмайданчик, а тому він погодився із результатами медичного огляду проведеного працівником поліції на місці зупинки, оскільки сам автомобіль не належить ОСОБА_1 та він мав можливість подати свої зауваження щодо результату аналізу та вказаного протоколу, проте погодився як із результатом аналізу, так із складеним протоколом.

Слід зазначити, що огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився поліцейським у відповідності до ст. 266 КУпАП, а саме з використанням спеціальних технічних засобів та із застосовуванням технічних засобів відеозапису, матеріали якого долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

З переглянутого в суді відеозапису з бодікамери поліцейського та акту огляду щодо результатів огляду на стан сп`яніння слідує, що ОСОБА_1 погодився із результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та не забажав їхати в лікарню для проведення огляду на стан сп`яніння, не заперечував проти складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення по факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та будь-які зауваження до нього не заявив.

Крім цього, ОСОБА_1 був попереджений працівниками поліції, що ведеться відеозапис технічними засобами, а тому не зазначення про проведення відеофіксації в самому протоколі про адміністративне правопорушення не є підставою для визнання його недопустимим доказом, у зв`язку із чим, клопотання захисника про закриття провадження у справі є безпідставним.

Також, оскільки керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння входить до заборон водія, визначених п. 2.9 ПДР України, то не зазначення підпункту вказаного пункту в протоколі про адміністративне правопорушення не тягне за собою визнання його недопустимим доказом та не спростовує факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Дослідженні докази у вказаній справі є послідовними та доповнюють один одного, відповідають обставинам справи, а тому не викликають сумнів у їх достовірності та поза розумних сумнівів доводять вину ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що було зафіксовано поліцейським в порядку ч. 2 ст. 266 КУпАП з використанням спеціальних технічних засобів та із застосовуванням технічних засобів відеозапису.

А тому, приходжу до висновку, що працівник поліції складаючи протокол про адміністративне правопорушення, діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом, а ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б спростували обставини викладені у протоколі.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, особу порушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також його майновий стан.

Приймаючи до уваги наведене, приходжу до висновку про необхідність накладання на правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами, а також стягнути з нього на користь держави судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 130 ч. 1, 221, 251, 268, 283, 284, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

Постановив:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 гривень.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Ляху Г.О.