Справа № 307/1891/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

04.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, не працюючий,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Відповідно до змісту постанови, 13 червня 2020 року о 14 год 16 хв у смт Буштино по вул. Залізничній, Тячівського району, Закарпатської області, ОСОБА_1 керував мотоциклом марки «ЗОНКШН», без номерного знаку з ознаками алкогольного сп`яніння (тремтіння рук, почервоніння очей, хитка хода, запах алкоголю з порожнини рота). На вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності 2-ох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України ( далі - ПДР ) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є необґрунтованою у зв`язку з неповнотою судового розгляду. Зазначає, що з протоколом про адміністративне правопорушення, складеного щодо нього, вперше ознайомився у суді першої інстанції, під час розгляду справи. Посилається на те, що з формулювання обставин правопорушення, викладених у протоколі, неможливо зробити висновок, що саме ОСОБА_1 - це та особа, яка вчинила адміністративне правопорушення. Апелянт стверджує, що представниками поліції протокол складено без його участі, про що свідчить наступний його зміст: «від поїздки в лікарню відмовився не ОСОБА_1 , а водій ОСОБА_2 », якому, відповідно до змісту цього документу також були роз`яснені його права та обов`язки. При цьому, зазначає, що відповідно до протоколу, факт ухилення від поїздки в медичний заклад своїм підписом засвідчив лише один свідок, а не два, як це передбачено законом. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що пояснення, викладені у протоколі написані не ним, а іншою особою. При цьому вважає, представники поліції діяли всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. На думку апелянта, після встановлення факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, поліцейські зобов`язані були відсторонити водія від керування транспортним засобом. У матеріалах справи відсутні такі дані. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що місцевий суд не в повному обсязі дослідив докази у справі, зокрема не було досліджено відеозапис з реєстраторів (мобільних камер) поліцейських, не допитано свідків цієї події. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується довідкою про доставку SMS- повідомлення від 04.02.2022, при цьому відомостей про поважність причин його неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від ОСОБА_1 не надходило. Також береться до уваги те, що судове засідання неодноразово відкладалось: 30.11.2020, 01.06.2021, 03.02.2022. При цьому, апеляційним судом беруться до уваги приписи ст. 294 КУпАП, відповідно до якої, неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не перешкоджає розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №394102, 13 червня 2020 року, о 14 год 16 хв, у смт Буштино, по вул. Залізничній, Тячівського району, Закарпатської області, ОСОБА_1 керував мотоциклом марки «ЗОНКШН», без номерного знаку з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (тремтіння рук, почервоніння очей, хитка хода, запах алкоголю з порожнини рота). На вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків - громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що такий підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який у своїх поясненнях вказав, що «…випив 200 грамів вина… в лікарню не поїде».

Рапортом поліцейського Півкача М. М. підтверджується, що обставини, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №394102 мали місце 13 червня 2020 року. При цьому, з рапорту убачається, що водія було відсторонено від керування транспортним засобом (а. с. 2).

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівник патрульної поліції Півкач М. М. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення, - на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний поліцейський діяв у межах наданих йому повноважень.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки винуватість його у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених судом першої та апеляційної інстанції доказів. При розгляді справи судом першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі фактичні обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, на підставі яких суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, досліджені місцевим судом на предмет належності та достатності, та їм дана об`єктивна оцінка.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що з формулювання обставин правопорушення, викладених у протоколі, неможливо зробити висновок, що саме ОСОБА_1 - це та особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, позаяк представниками поліції протокол був складений без його участі, про що свідчить зміст процесуального документу, а саме: «від поїздки в лікарню відмовився не ОСОБА_1 , а водій ОСОБА_2 », якому, відповідно до змісту цього документу саме ОСОБА_2 роз`яснені права та обов`язки з огляду на таке.

Передовсім апеляційний суд звертає увагу на те, що наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, адже містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом у справі. З протоколу убачається, що такий був оформлений на водія мотоциклу марки «ЗОНКШН» без номерного знаку, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особу якого встановлено за допомогою бази «Армор», котрий проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Водій за кермом транспортного засобу перебував з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (тремтіння рук, почервоніння очей, хитка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Вказані у протоколі відомості щодо анкетних даних та місця проживання ОСОБА_1 є достовірними, адже є ідентичними з тими відомостями, які містяться у документі, що засвідчує особу та підтверджує громадянство України (а. с. 13).

При цьому, у протоколі зазначено, що від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився водій « ОСОБА_2 » та саме водію « ОСОБА_2 » роз`яснені його права та обов`язки. Однак, дослідивши наявні у матеріалах справи докази: відомості про особу та місце проживання апелянта, підписи ОСОБА_1 у процесуальних документах, - протоколі про адміністративне правопорушення, у паспорті громадянина України та в апеляційній скарзі; проаналізувавши зміст апеляційної скарги, у якій ОСОБА_1 не заперечує той факт, що транспортний засіб - мотоцикл марки «ЗОНКШН», без номерного знаку належить саме йому, а не іншій особі, а також те, що 13.06.2020 саме він, а не хто-небудь інший керував мотоциклом у смт Буштино, по вул. Залізничній, Тячівського району, Закарпатської області, - апеляційний суд вважає, що доводи апелянта у цій частині не можуть слугувати підставою для висновків про те, що місцевий суд необґрунтовано та безпідставно визнав саме ОСОБА_1 винуватим у порушенні вимог п. 2.5 ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, враховуючи вищенаведене, в апеляційного суду не виникає сумнівів, що протокол про адміністративне правопорушення складався саме на ОСОБА_1 , а не на іншу особу - ОСОБА_5 , водночас зазначені у протоколі відомості у цій частині апеляційний суд вважає технічною помилкою, яка жодним чином не впливає на обґрунтованість та правильність висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, які би ставили під сумніви правильність висновків суду першої інстанції.

Твердження ОСОБА_1 про те, що поліцейські діяли всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, апеляційний суд визнає недоцільними та звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Законодавець чітко визначає, що суб`єктом, сфера дії на якого поширюється дотримання Правил дорожнього руху України, зокрема п. 2.5 ПДР, є саме водій. На момент спілкування з працівниками поліції та складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, він був водієм у розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки керував транспортним засобом - мотоциклом.

Згідно з п.2, п.3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Матеріалами підтверджується, що на момент спілкування з поліцейськими у водія ОСОБА_1 виявлено очевидні ознаки алкогольного сп`яніння: тремтіння рук, почервоніння очей, хитка хода, запах алкоголю з порожнини рота. На законну вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, що фактично стало підставою для складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення вимог п. 2.5 ПДР.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час складання протоколу не було двох свідків, про що свідчить відсутність двох підписів у протоколі, апеляційний суд не вважає ці твердження підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки вказаний процесуальний документ з огляду на ст. 251 КУпАп є належним доказом у справі, його зміст не суперечить вимогам ст. 256 КУпАП. Між тим, апеляційний суд враховує те, що у протоколі чітко зазначено, що свідками відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння були громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вказано у тому числі адреси їхнього місця проживання. Окрім того, відхиляючи ці твердження, апеляційним судом враховано і те, що ОСОБА_1 не вжито жодних заходів на підтвердження того, що доводи у цій частині слід визнавати слушними, адже ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заявляв клопотань про допит вказаних у протоколі свідків.

Тому, на переконання апеляційного суду, викладені у постанові висновки відповідають фактичним обставинам справи, зібрані у справі докази визнаються належними, допустимими та достатніми для ухвалення обґрунтованого та правильного рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При оцінці тверджень апелянта відносно того, що з протоколом про адміністративне правопорушення він вперше ознайомився у суді першої інстанції, під час розгляду справи, апеляційний суд до уваги не бере та розцінює їх як форму захисту з метою ухилення від адміністративної відповідальності.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Тячівського районного суду від 24 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН