Провадження № 33/811/174/22 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Чир Ірини Степанівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суд м. Львова від 24 листопада 2022 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 454 грн. судового збору.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 05 листопада 2021 року о 13:00 год., у м. Львові по вул. Замарстинівська, 174, керуючи автобусом марки «БАЗ АО79.14», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті №51 у режимі маршрутному таксі, в кількості більшій ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий танспортний засіб (більше на 4 особи), чим порушив п.п.8 п.2-2, п.3, п. 3-5 постанови КМУ №1236 від 9 грудня 2020 року, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що в наслідок неповноти дослідження усіх обставин справи, суддею невірно застосовано норми матеріального права.

Наголошує, що зазначене в протоколі та оскаржуваному судовому рішенні не передбачено п.3-5 Постанови КМ України № 1236 від 9 грудня 2020 року.

Зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом, окрім того наголошує, що він не здійснював регулярних перевезень автомобільним транспортом.

Cуд безпідставно відхилив його пояснення про те, що працівником поліції невірно встановлено обставини справи.

Зазначає, що в салоні автобусу справді було зайнято 4 стоячих місця, проте і вільно було 4 сидячих, ці пасажири сидячими місцями не скористались, хоча жодного доказу протилежного до матеріалів справи не додано, а відповідальність встановлено за перевищення кількості пасажирів над загальною кількістю сидячих місць.

Наголошує, що діяльність з регулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом здійснює його роботодавець: ТзОВ «Успіх БМ», натомість він лише виконую свої трудові обов`язки водія, які обмежуються управлінням транспортним засобом.

Також він не є тим суб`єктом, який здійснює контроль кількості пасажирів.

20 квітня 2022 року ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не прибув, належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, адвокат Чир І.С. просила проводити розгляд справи у його відсутності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, щодо якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 44-3 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до п. 3-5 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 9 грудня 2020 року №1236 на території регіонів, на яких установлений "червоний" рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється: за окремим рішенням регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій - здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним та залізничним транспортом у межах відповідних регіонів, крім транзитних перевезень та перевезень: легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування дітей віком до 14 років; службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ у межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, про які поінформовано не менше ніж за два дні органи Національної поліції; пасажирів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні за наявності у них негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведено не більш як за 72 години до дня поїздки, або документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, чи міжнародного, внутрішнього або іноземного сертифіката (крім сертифіката, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтого сертифіката).

Відповідно до п.п.8 п. 2-2 постанови з 17 червня 2021 р. на території України встановлюється "зелений" рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньо-обласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж сукупна кількість місць для сидіння та 50 відсотків місць для стояння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням пасажирами під час перевезення засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Пунктом 3 постанови передбачено, що у разі встановлення "жовтого" рівня епідемічної небезпеки додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 2-2 цієї постанови, забороняється: пасажирам (крім осіб, які не досягли 18 років) користуватися послугами регулярних та нерегулярних перевезень автомобільним транспортом у міжобласному та міжнародному сполученнях (крім перевезень легковими автомобілями з кількістю пасажирів, включаючи водія, до п`яти осіб без урахування осіб віком до 14 років або більшою кількістю пасажирів за умови, що вони є членами однієї сім`ї) без наявності у них негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 72 години до дня поїздки; або документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; або документа, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини, який може бути застосовано протягом 30 днів від дати введення дози; або міжнародного, внутрішнього або іноземного сертифіката.

Перевізник зобов`язаний забезпечити інформування пасажирів про передбачені цим підпунктом обмеження.

На вході до передбачених цим пунктом закладів, місць проведення заходу, де встановлено обмеження щодо максимальної кількості осіб залежно від площі, розміщуються інформаційні матеріали із зазначенням можливої максимальної кількості відвідувачів.

Обмеження, передбачені підпунктами 6, 7, 11, 17 та 21 цього пункту, не застосовуються за умови наявності в усіх учасників (відвідувачів), крім осіб, які не досягли 18 років, та організаторів заходу (співробітників закладу), негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 72 години до здійснення заходу (відвідування закладу); або документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; або документа, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини, який може бути застосовано протягом 30 днів від дати введення дози; чи міжнародного, внутрішнього або іноземного сертифіката.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у:

-протоколі про адміністративне правопорушення серії АА№343040 від 5 листопада 2021 року ( а.с. 1), з якого вбачається, що ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті №51 у режимі маршрутного таксі, в кількості більшій ніж кількість місць для сидіння, що передбачено технічними характеристиками транспортного засобу;

-відеозаписі, долученому до матеріалів справи, з якого вбачається, що в транспортному засобі знаходиться більше пасажирів, аніж сидячих місць в салоні.

Доводи апелянта, що діяльність з регулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом здійснює його роботодавець: ТзОВ «Успіх БМ», він лише виконую свої трудові обов`язки водія, які обмежуються управлінням транспортним засобом та не здійснює контроль кількості пасажирів, не беруться до уваги апеляційного суду, оскільки мають формальний характер і спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Аргументи ОСОБА_1 , що зазначене в протоколі та оскаржуваному судовому рішенні не передбачено п.3-5 Постанови КМ України № 1236 від 9 грудня 2020 року не береться до уваги апеляційного суду, оскільки п. 3-5 постанови, на території регіонів, на яких установлений "червоний" рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним та залізничним транспортом у межах відповідних регіонів.

Твердження апелянта, що судом безпідставно відхилено його пояснення, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Покликання водія на те, що пасажири не скористалися сидячими місцями в транспортному засобі, не беруться до уваги апеляційного суду.

Як вбачається з відеозапису долученого до матеріалів справи, в салоні транспортного засобу кількість пасажирів перевищувала, кількість місць для сидіння, про що було добре відомо водієві, оскільки він зазначав, що мало автобусів на маршруті, саме тому він перевозив більше пасажирів.

Доводи сторони захисту, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом, не беруться до уваги апеляційного суду, оскільки зміст протоколу узгоджується з іншим доказам по справі, а саме відеозаписом відповідно до якого, водієві було відомо, що в салоні знаходиться, більше пасажирів, ніж дозволено, окрім того водій не заперечував, що він здійснює контроль пасажирів, які здійснюють посадку в транспортний засіб.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення дані не відповідають дійсності.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Шевченківського районного суд м. Львова від 24 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.