ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду в м. Маріуполі Гєрцик Р.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

27 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу разом з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді. В заяві зазначає, що в день винесення постанови в судовому засіданні присутнім не був, копію постанови отримав 21 грудня 2021 року після ознайомленням з матеріалами справи.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні докази про повідомлення його належним чином про час та місце розгляду справи, про ухвалену постанову йому стало відомо тільки після виклику до виконавчої служби, де державний виконавець повідомив йому про наявність оскаржуваного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, обставини, на які посилався апелянт, вважаю, що заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертаються апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 дійсно під час розгляду справи в суді першої інстанції присутнім не був.

Разом з тим, суд тричі повідомляв ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи в суді шляхом направлення судових повісток за адресою проживання останнього, однак судові повістки поверталися до суду без отримання адресатом. Втім, ОСОБА_1 не скористався своїм правом на отримання кореспонденції суду. Таким чином суд виконав усі можливі та необхідні дії для повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього.

Крім того, ОСОБА_1 був обізнаний про існування протоколу про адміністративне правопорушення №128980 від 08 квітня 2020 року та міг передбачати, що вказаний протокол буде направлений для розгляду до суду, а тому мав можливість вжити заходів щоб дізнатися інформацію про результати його розгляду.

Окрім того, для отримання інформації щодо стану розгляду судових справ і прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України» і «Єдиний державний реєстр судових рішень», за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи, стадії її розгляду, а тому ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість дізнатися про прийняте рішення вже після судового розгляду і у визначений ст.294 КУпАП строк подати апеляційну скаргу на прийняте судове рішення.

Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні ЕСПЛ у справі «Пономарьов проти України» Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Відповідно до ст.289 КУпАП, яка є загальною нормою, скаргу на постанову про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Тобто такі ж самі вимоги кореспондуються з приписами ст.294 КУпАП, яка є спеціальною.

Крім того, КУпАП встановлено, що строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення відраховується не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення, а з моменту винесення постанови.

За правовим змістом зазначених норм, строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений апелянту тільки виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення, тобто дійсно були особливими і непереборними .

На обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначив, що не отримував жодних судових повідомлень, копію оскаржуваного рішення було отримано ним лише 21 грудня 2021 року, а отже на його переконання, строк пропущений з поважних причин.

Разом з тим такі доводи не можна визнати поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки постанова суду ухвалена 20 травня 2020 року, останнім днем на апеляційне оскарження (з урахуванням вихідних днів) було 01 червня 2020 року, у зв`язку з чим ОСОБА_1 з огляду на кількість судових повідомлень, мав можливість у визначені законом строки подати апеляційну скаргу, яку він подав лише 21 грудня 2021 року, тобто через півтора року після ухвалення постанови.

Будь-яких інших причин про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді Глазуновим Г.П. у заяві не зазначено, в тому числі й щодо причин неотримання судових повісток.

Подаючи апеляційну скаргу після пропуску строку на апеляційне оскарження, сторона справи повинна навести достатні поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які б об`єктивно перешкоджали звернутися до суду у визначений КУпАП строк, а отже вплинули на право сторони реалізувати конституційні засади, які визначають право на оскарження судового рішення. Даних поважних причин наведено не було, тож на думку суду апеляційної інстанції відсутні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, з урахуванням положень ч.2 ст.294 КУпАП, а також практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, слід визнати, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана з пропуском встановленого законом строку на оскарження, в самій заяві не наведено поважних причин пропуску цього строку.

Таким чином, ОСОБА_1 в задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 повернути апелянту разом з доданими до неї матеріалами.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Донецького апеляційного суду Р.В. Гєрцик