Справа № 462/48/22 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 33/811/196/22 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., за участі ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні його апеляційну скаргу на постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 31 січня 2022 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Згідно постанови, 30 грудня 2021 року, близько 22:25 год. у м.Львові по вул.Виговського, 39, ОСОБА_1 керував автомобілем «Mazda Xedos 6» р.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Від проходження огляду для визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та закрити провадження у цій справі.

Вважає, що суддею грубо порушено його право на захист, гарантоване ч.2 ст.63 Конституції України, оскільки розгляд справи проведено у його відсутності, незважаючи на те, що він подавав клопотання про відкладення розгляду справи.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає в тому, що порушник має обов`язково керувати транспортним засобом. Відсутність даної складової виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Не заперечує, що знаходився на місці водія транспортного засобу, яке не було в стані руху (знаходився в нерухомому стані), та вживав алкогольні напої з своїм знайомим ОСОБА_2 , який сидів на місці пасажира спереду.

Звертає увагу, що згідно правової позиції Верховного Суду, постанова від 26 квітня 2018 року, справа №338/1/17, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Тобто, для підтвердження порушення ПДР України, відповідно до ст. 251 КУпАП, працівники поліції мають надати показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

З наданих суду поліцейськими відеозаписів з нагрудних реєстраторів №01106 та №01109 не вбачається, що автомобіль марки "Мазда Кседос 6", р.н НОМЕР_1 , був учасником дорожнього руху, переслідувався поліцейськими, був зупинений на вул. Виговського у м. Львові, хто був за кермом, що поліцейський повідомив водія про причини зупинки транспортного засобу.

Таким чином, вказаними відеозаписами не підтверджено факт керування мною транспортним засобом.

Отже, відеозаписи, які суддя місцевого суду поклав в основу свого судового рішення, не є доказами у справі, а інших доказів інкримінованих йому дій - немає.

Окрім цього, зазначає, що державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ч.2, ч.3 ст. 62 Конституції України - ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у постанові, зокрема даними наведеними у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №538932 від 30.12.2021; відеозаписах із нагрудних камер працівників поліції; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; постанові про накладення адміністративного стягнення серія ЕАО №5196574 від 31.12.2021.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом марки «Mazda Xedos 6» р.н. НОМЕР_1 , ці доводи повністю спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, та постановою про накладення адміністративного стягнення серія ЕАО №5196574 від 31.12.2021, яку складено саме на ОСОБА_1 як на водія який керував цим транспортним засобом. Таку постанову ОСОБА_1 не оскаржував, відповідно погодився з нею та не заперечив вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Також в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надано доказів того, що вищевказаним транспортним засобом керувала чи могла керувати інша особа.

У зв`язку з цим, працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, від якого він категорично відмовився.

ОСОБА_1 у провину ставиться порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, а саме, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від якого він категорично відмовився.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що стверджується зібраними матеріалами у справі, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Сам факт відмови від проходження огляду тягне за собою відповідальність за цією статтею. При цьому не має значення чи перебував водій у стані сп`яніння.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він 30 грудня 2021 року, близько 22:25 год. у м.Львові по вул.Виговського, 39, керував автомобілем «Mazda Xedos 6» р.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Від проходження огляду для визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

Тому, підстав для скасування постанови суду, про що зазначено в апеляційній скарзі, та закриття провадження у справі не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, накладене у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, з дотриманням вимог ст.33 КУпАП та є безальтернативним.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 31 січня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я.Гончарук