МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Міняйла М.П., за участі секретаря Цуркан І.І., прокурора Шевченка В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.12.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Артем, Приморського краю, Російської Федерації, працює заступником директора Комунального некомерційного підприємства «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня», зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу 3400 гривень

Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 , під час виконання обов`язків директора Комунального некомерційного підприємства «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Южноукраїнської міської ради, згідно п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб`єктом, на якого розповсюджується дія цього Закону, в порушення п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила про виникнення реального конфлікту інтересів, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме, підписала та направила до Миколаївського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу № 2416/01-03 від 29 червня 2021 року, клопотання про закриття апеляційного провадження № 2417/01-03 від 29 червня 2021 року, клопотання про проведення судового засідання без участі представника відповідача № 2418/01-03 від 29 червня 2021 року та заяву про розподіл судових витрат № 2419/01-03 від 29 червня 2021 року, в тому числі на захист своїх особистих інтересів, а також укладання договору про надання правової допомоги № 296 від 24 червня 2021 року з ОСОБА_2 .

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, як неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, як вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Із зазначеною постановою не погоджується та вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не надано оцінку доказам у справі та відображено обставини, які не відповідають дійсності, що призвело до прийняття незаконного рішення та допущення судової помилки.

Зазначає, що суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував, що вона зобов`язана була здійснювати представництво КНП «ЮМБЛ» в апеляційному суді у справі №486/691/20.

Вказує, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції оцінив здійснення представницьких повноважень, як дії реального конфлікту інтересів, але в чому саме конфлікт інтересів ні протоколами, ні оскаржуваною постановою не встановлено.

Стверджує, що судом першої інстанції встановлено, що вона вжила заходів щодо повідомлення про потенціальний конфлікт інтересів, але це не враховано при ухваленні оскаржуваної постанови.

Зазначає, що ані відповідними протоколами, ані оскаржуваною постановою суду першої інстанції не доведено, що ймовірний приватний інтерес суперечить службовим/представницьким повноваженням, що виливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Звертає увагу на те, що підписання вихідної кореспонденції та представництво КНП ЮМБЛ в судах всіх інстанцій входить до прямих обов`язків директора, повноваження якого вона виконувала на підставі розпорядження Южноукраїнського міського голови від 30.04.2021 № 116-р. Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25.09.2020 у справі № 486/691/20 набрало законної сили та було виконано директором КНП ЮМБЛ ОСОБА_3 , а не нею.

Крім того зазначає, що в протоколах та оскаржуваній постанові суду першої інстанції взагалі відсутні факти та обставини, за яких вона задовольнила свій приватний інтерес у зв`язку з підписанням клопотання про проведення судового засідання без участі представника відповідача у справі та заяву про розподіл судових витрат, про стягнення витрат на правову допомогу на користь КНП «ЮМБЛ».

Заслухавши думку прокурора про залишення постанови суду без змін, вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Встановлено, що відповідно до наказу (розпорядження) Комунального некомерційного підприємства «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» (далі - КНП «ЮМБЛ») про припинення трудового договору (контракту) № 216-о від 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника головного лікаря з організаційно-методичної роботи у зв`язку із скорочення штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України та наказом КНП «ЮМБЛ» № 11/01-01 від 11 січня 2020 року.

Згідно з наказом КНП «ЮМБЛ» № 436-0 від 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 поновлено на посаду заступника головного лікаря з організаційно-методичної роботи КНП «ЮМБЛ» у зв`язку з рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 вересня 2020 року.

Відповідно до наказу КНП «ЮМБЛ» № 158-К від 30 листопада 2020 року на заступника головного лікаря з організаційно-методичної роботи ОСОБА_1 з 30 листопада 2020 року покладається виконання обов`язків директора КНП «ЮМБЛ».

Згідно з наказом (розпорядженням) КНП «ЮМБЛ» про переведення на іншу роботу № 67-1-0 від 08 лютого 2021 року ОСОБА_1 переведено з посади заступника головного лікаря з організаційно-методичної роботи на заступника директора з організаційно-методичної роботи цієї ж лікарні.

Відповідно до розпорядження Южноукраїнського міського голови № 116-р від 30 квітня 2021 року, ОСОБА_1 з вказаної дати виконує обов`язки директора КНП «ЮМБЛ».

Згідно з розпорядженням Южноукраїнського міського голови № 196-р від 13 липня 2021 року, ОСОБА_1 з 15 липня 2021 року звільнено від виконання обов`язків директора КНП «ЮМБЛ».

Таким чином, ОСОБА_1 звертаючись до апеляційного суду із вказаними вище процесуальними документами як виконувач обов`язків директора комунального некомерційного підприємства «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Южноукраїнської міської ради, та укладаючи відповідний договір про правову допомогу переслідувала виключно свій приватний інтерес. Задоволення зазначених клопотань надало б ОСОБА_1 можливість залишитись на посаді заступника головного лікаря з організаційно-методичної роботи КНП «ЮМБЛ» та отримувати відповідне матеріальне забезпечення.

Тому, ОСОБА_1 як виконувач обов`язків директора комунального некомерційного підприємства «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Южноукраїнської міської ради не могла об`єктивно та неупереджено брати участь у справі шляхом скерування до суду відзиву на апеляційну скаргу, клопотання про закриття апеляційного провадження, клопотання про проведення судового засідання без участі представника відповідача, тобто без КНП «ЮМБЛ», та заяву про розподіл судових витрат, де вона є позивачем як фізична особа. Крім того, виключно в особистих інтересах нею як посадовою особою юридичної особи публічного права укладено договір з ОСОБА_2 від 24.06.2021 про надання правової допомоги.

Згідно листа Южноукраїнської міської ради від 28.08.2021 року від ОСОБА_1 повідомлення про наявність у неї реального конфлікту інтересів не надходило.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене за ч.1 ст. 172-7 КУпАП, а саме, неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, та за ч.2 ст. 172-7 КУпАП, а саме, вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів

Посилання апелянтом на необхідність здійснення представництва КНП «ЮМБЛ» в апеляційному суді відповідно до Статуту підприємства не заслуговує на увагу, оскільки норми Закону України «Про запобігання корупції» покликані запобігати вчиненню, зокрема, правопорушень, пов`язаних з корупцією, і ніякими чином не суперечать законодавству в цій частині, а лише конкретизують дії, які має вчинити особа, яка є суб`єктом відповідальності. Зокрема, така особа мала б урегулювати конфлікт інтересів відповідно до Розділу V Закону України «Про запобігання корупції».

Апелянт стверджує, що місцевим судом при винесення рішення не враховано, що нею вжито заходи до повідомлення про конфлікт інтересів. Однак, жодних доказів про таке повідомлення нею не надано. Крім того, згідно з матеріалами справи відсутнє будь-яке письмове повідомлення ОСОБА_1 безпосереднього керівника, яким є Южноукраїнська міська рада в особі її голови.

Щодо відсутності впливу підписаних та скерованих ОСОБА_1 до Миколаївського апеляційного суду процесуальних документів на прийняття рішення судом слід зазначити наступне.

Відповідно до методичних рекомендації з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 5 від 02.04.2021:

-основною складовою конфлікту інтересів є приватний інтерес, здатний вплинути на об`єктивність чи неупередженість рішення;

-навіть за умови, що особа, маючи приватний інтерес, приймає об`єктивні та неупереджені рішення, вона вчиняє дії в умовах реального конфлікту інтересів.

-

Вплив підписаних та скерованих ОСОБА_1 до апеляційного суду процесуальних документів, а також укладеного нею з ОСОБА_2 договору про надання правової допомоги жодним чином не впливає на кваліфікацію дій правопорушника, оскільки склад цього правопорушення є формальним, а отже є закінченим з моменту підписання відповідних документів, а також їх скерування до адресата.

Щодо не встановлення рішень, які були прийняті ОСОБА_1 в умовах реального конфлікту інтересів слід зазначити, що вказані рішення чітко встановлені та сформульовані у рішенні суду першої інстанції. А саме: відзив на апеляційну скаргу №2416/01-03 від 29.06.2021, клопотання про закриття апеляційного провадження №2417/01-03 від 29.06.2021, клопотання про проведення судового засідання без участі представника відповідача №2418/01-03 від 29.06.2021 та заяви про розподіл судових витрат №2419/01- 03 від 29.06.2021, а також укладання договору про надання правової допомоги від 24.06.2021 між ОСОБА_2 , відповідно до чого ОСОБА_1 діяла у власних інтересах щодо захисту своїх прав у суді.

При цьому, ОСОБА_1 реалізувала дискреційні повноваження, а саме- сукупність прав та обов`язків органів державної влади, тобто осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надали можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Щодо відсутності суперечності між представницькими повноваженнями ОСОБА_1 та приватним інтересом, що вплинув на об`єктивність прийнятих апелянтом рішень, слід зазначити, що вказана суперечність є очевидною, оскільки остання виконала свої представницькі повноваження виключно у власних інтересах. При цьому, відповідно до п. 2.4. методичних рекомендацій з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 5 від 02.04.2021, суперечність полягаю в тому, що, з одного боку, в особи наявний приватний інтерес (майновий або немайновий), а з іншого, особа, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, має виконувати свої службові обов`язки в інтересах держави, територіальної громади, виключаючи можливість будь-якого впливу приватного інтересу.

Із вказаних вище доводів також слідує очевидна наявність впливу суперечності між представницькими повноваженнями ОСОБА_1 та її приватним інтересом на об`єктивність та неупередженість прийняття нею відповідних рішень, а отже наявність реального Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, є протиправне, винне діяння, яке посягає на встановлений порядок управління і за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ознака винуватості є обов`язковою ознакою адміністративного пргступку.

Оскільки у формальних складах обсяг об`єктивної сторони вичерпується переліком ознак діяння й обставин його здійснення, то і від особи, яка притягається до відповідальності, вимагається усвідомлення, розуміння лише тих обставин, що названі у складі, але аж ніяк не можна вимагати усвідомлення ним не передбачення шкідливих наслідків і, тим більше, бажання їх настання.

Тому визнавати вину особи, яка притягається до відповідальності, необхідно виходячи з того, що при виконанні формальних складів умисел полягає в усвідомленні протиправності своїх дій у даних обставинах і бажанням їх вчинити, навмисністю протиправної поведінки.

Таким чином, умисел суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», полягає в тому, що, будучи ознайомленими із вимогами цього Закону про обов`язки, обмеження та заборони, функціонери не виконуючи ці вимоги, навмисно протиправно поводяться, їх порушуючи.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що датою виявлення адміністративного правопорушення є 08 липня 2021 року, оскільки ОСОБА_4 було повідомлено Управління стратегічних розслідувань у Миколаївській області Депертаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про ознаки вчинення працівником КНП «ЮМБЛ» ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, яке зареєстроване, як вхідна кореспонденція 08 липня 2021 року. 09 липня 2021 року (а.с. 17-19)

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність в діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.172-7 КУпАП є вірними та ґрунтуються на вимогах закону.

Адміністративна відповідальність настає незалежно від одержання особою матеріальних та нематеріальних благ, послуг, пільг або інших переваг.

Тому, доводи ОСОБА_1 в апеляції про те, що в її діях відсутній склад правопорушення, та судом не було встановлено та не розкрито в судовому рішенні в чому саме полягав приватний інтерес - є неспроможними.

Твердження апелянта про те, що в протоколах та оскаржуваній постанові суду першої інстанції взагалі відсутні факти та обставини, за яких вона задовольнила свій приватний інтерес у зв`язку з підписанням клопотання про проведення судового засідання без участі представника відповідача у справі та заяву про розподіл судових витрат, про стягнення витрат на правову допомогу на користь КНП «ЮМБЛ» - не заслуговують на увагу, є безпідставними та спростовуються наявними матеріалами в справі.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 неможна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для зміни або скасування постанови міського суду немає.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі, у зв`язку з чим апеляційна скарга була розглянута за її відсутності.

Враховуючи, що неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права апеляційним переглядом не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином мотивованим, підстав для скасування постанови судді, як того просить апелянт, не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.12.2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Міняйло М.П.