ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.,

за участю секретарів: Пшеняк М.В., Чоботаренко Т.І.,

прокурора Шевченко В.П.,

особи, притягнутої до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Попова О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 8 жовтня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого на посаді начальника Головного управління ДПС у Миколаївській області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №47-01/_115_/21 від 15 червня 2021 року ОСОБА_1 , займаючи посаду начальника Головного управління ДПС у Миколаївській області в порушення ч. 4 ст. 52 ЗУ "Про запобігання корупції" несвоєчасно повідомив про суттєві зміни у майновому стані після отримання доходу в розмірі 137 097, 28 (сто тридцять сім тисяч дев`яносто сім) грн. 28 коп., чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 8 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. Стягнено судовий збір у сумі 475, 80 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, особа притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 8 жовтня 2021 року, якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Апелянт вважає постанову суду незаконною, несправедливою, необґрунтованою, упередженою та прийнятою без врахування важливих вимог діючого законодавства.

Вказує, що 10 вересня 2020 року, його було безпідставно і незаконно звільнено.

На переконання апелянта, суд першої інстанції у оскаржуваній постанові не надав оцінки тому, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва станом на 30 березня 2021 року і аж до 8 квітня 2021 року не набрало законної сили в частині виплати йому заборгованості по заробітній платі і не підлягало виконанню.

Зазначає, що 30 березня 2021 року з ПриватБанку на його мобільний телефон надійшло повідомлення про надходження грошей у сумі 110 363 грн. заробітної плати. Однак вказує, що згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 січня 2021 року, на його користь було стягнуто 125 989,60 грн., а негайному стягненню підлягала лише сума 30 065,70 грн.

На думку апелянта, сума в розмірі 110 363 грн. не є тією сумою, з якої починається обов`язок подати уточнення до декларації про суттєві зміни у майновому стані.

Зазначає, що не надавати, чи надавати невчасно інформацію про зміни у майновому стані, чи ухилятись від такого обов`язку, він наміру не мав, вчинив всі необхідні дії для подання декларації, не виходячи за рамки діючого законодавства, не мав на меті приховувати інформацію від уповноважених на те органів, а також не мав умислу спрямованого на порушення вимог фінансового контролю чи переслідування будь-якого корупційного інтересу.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та прокурор, що приймає участь у розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність у діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Крім того, згідно з п. 2 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Також, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, полягає у неповідомленні суб`єктом декларування НАЗК про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, критеріями якої законодавство визначає отримання суб`єктом декларування доходу на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року. У 2021 році такий мінімальний розмір становив 113 500 грн. і він не змінювався протягом року незважаючи на зміни розміру прожиткового мінімуму.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, є протиправне, винне діяння, яке посягає на встановлений порядок управління і за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ознака винуватості є обов`язковою ознакою адміністративного проступку.

Як вбачається з матеріалів провадження на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 січня 2021 року, ОСОБА_1 30 березня 2021 року було одноразово виплачено кошти у розмірі 137 097 (сто тридцять сім тисяч дев`яносто сім грн.) 28 коп.

Відповідно до ст. 110 Кодексу законів про працю України та ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95 ВР «Про оплату праці» визначено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повідомляє про такі дані, що належить до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою та видами виплат, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, сума заробітної плати, що належить до виплати.

Відповідно до вищезазначених норм законодавства, ОСОБА_1 повинен був бути ознайомлений з розрахунковим листом заробітної плати, яка йому була нарахована.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, під час допиту свідка ОСОБА_2 , розрахунковий лист за березень 2021 року про нарахування ОСОБА_1 заробітної плати, вона вручила останньому на початку квітня, 5 квітня чи 6 квітня вона точно не пам`ятає. Таким чином, ОСОБА_1 про розмір нарахованих йому виплат у розмірі 137 097 (сто тридцять сім тисяч дев`яносто сім грн.) 28 коп., які підлягали декларуванню, був ознайомлений 5 чи 6 квітня 2021 року.

Відповідно до листка непрацездатності від 7 квітня 2021 року ОСОБА_1 з 7 квітня 2021 року по 19 квітня 2021 року перебував на лікарняному (а.с. 59).Тобто, ОСОБА_1 захворів до закінчення строку, встановленого законом для повідомленні суб`єктом декларування НАЗК про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування і не мав фізичної можливості вчасно повідомити зазначені відомості.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 одразу після закінчення лікування 20 квітня 2021 року, подав відомості про суттєві зміни, які відбулися в його майновому стані, що свідчить про відсутність у нього умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Тобто з вищевикладеного убачається, що у ОСОБА_1 відсутній умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб.

Відтак, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що останній, подавши повідомлення про суттєві зміни майнового стану 20 квітня 2021 року, мав умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес.

Крім того, у судовому засіданні апеляційного суду прокурором не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

При розгляді справ даної категорії слід керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі-Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою ЄСПЛ.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд звертає увагу на те, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 суб`єктивної та об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176-2 КУпАП, що свідчить про обґрунтованість апеляційної скарги і виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з істотними порушеннями вимог КУпАП, в зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 8 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. скасувати.

Провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.