ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Поєдинок І.А., з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Харченка О.М., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 08 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої: АДРЕСА_1 , працюючої: Черкаський факультет НУ «Одеської юридичної академії», відомості про ідентифікаційний код відсутні,

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення в межах санкції ст.122-4 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста ) гривень, звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору,

в с т а н о в и в :

В постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 , 08.09.2021 року о 12 год. 54 хв. в м. Черкаси, по бул. Шевченка, 385, керуючи автомобілем Peugeot 3008 д.н.з. НОМЕР_1 (власник ОСОБА_1 ), була неуважною, не дотрималася безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснила наїзд на припаркований автомобіль KIA Rio д.н.з. НОМЕР_2 ( власник ОСОБА_2 ) під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушила п. 2.3б, 13.3 ПДР України. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вона ж, 08.09.2021 року о 12 год. 54 хв. в м. Черкаси, по бул. Шевченка, 385, керуючи автомобілем Peugeot 3008 д.н.з. НОМЕР_3 (власник ОСОБА_1 ), не дотрималась безпечного інтервалу, здійснила наїзд на припаркований автомобіль KIA Rio д.н.з. НОМЕР_2 , після чого самовільно залишила місце ДТП до якого була причетна, чим порушила п. 2.10а ПДР України.

Не погоджуючись з рішенням суду, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила, постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 08.12.2021 р. скасувати, а провадження по справі відносно неї закрити.

Апеляційні вимоги мотивувала тим, що протоколи про адміністративні правопорушення, складено з порушеннями, оскільки діяння відбулося 08.09.2021 р., а протоколи були складені лише 28.09.2021 р., та в протоколах не встановлено і не зазначено хто саме керував автомобілем, водій (чоловік) чи водій (жінка) оскільки її сім`я складається із 9 осіб, 5 із яких мають право керувати автомобільним транспортом, тобто хто саме керував автомобілем і яким саме автомобілем, так як їх сім`я має їх три, поліцією встановлено не було.

Вважає, що притягнення її до адміністративної відповідальності здійснено на підставі суб`єктивної думки поліцейського, яка є невірна та необґрунтована, без надання достатніх доказів скоєння правопорушення, без врахування її заперечень пояснень та доказів, чим було порушено принцип презумпції невинуватості.

Зауважила, що у зв`язку з відсутністю на її автомобілі Peugeot 3008 д.н.з. НОМЕР_1 пошкоджень, вона звернулася з копотанням до суду про призначення авто-технічної експертизи, однак, суд проігнорував її копотання, чим не надав можливості здійснити свій захист та ефективно скористатись допомогою захисника. Підсумовуючи викладені в апеляційній скарзі доводи, ОСОБА_3 наголосила, що факт вчинення нею правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП є недоведеним.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Харченка О.М., який підтримав апеляційну скаргу та просив таку задовольнити, потерпілу ОСОБА_2 , яка заперечила проти апеляційних вимог, та просила залишити постанову суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Адміністративна відповідальність за ст.122-4 КУпАП настає у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п.2.3. б) ПДР водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.13.3. під час обгону, випередження , об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Пункт 2.10. Правил дорожнього руху України визначає перелік дій водія, які він зобов`язаний вчинити в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських, однак вказаних дій ОСОБА_1 зроблено не було.

Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме даними наведеними у: протоколах про адміністративні правопорушення серії ААБ №128734, серії ААБ №128733 від 28.09.2021 р., поясненнях свідка ОСОБА_4 , рапорті працівника поліції, поясненнях потерпілої ОСОБА_2 , схемі місця ДТП, відеозаписах долучених до матеріалів справи.

Протоколи про адміністративне правопорушення, пояснення потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5 не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, відтак вірно покладені судом в основу прийнятого рішення.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду та закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст.122-4 та 124 КУпАП. Однак зазначені вимоги апелянта є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи достовірно підтверджено, що остання дійсно вчинила ДТП та покинула місце ДТП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч.ч.1,2 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Як вбачається із апеляційної скарги ОСОБА_7 вона заперечує факт вчинення нею ДТП, зокрема завдання механічних пошкоджень автомобілю потерпілої, посилаючись на те, що працівниками поліції не було встановлено, яким саме автомобілем було вчинено ДТП, оскільки в її сім`ї їх 3, та хто з водіїв був за кермом.

Однак, з оглянутих відеозаписів, долучених до матеріалів справи, вбачається протилежне. А саме, те, що водій керуючи автомобілем Peugeot 3008 д.н.з. НОМЕР_1 , була неуважною, не дотрималася безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснила наїзд на припаркований автомобіль KIA Rio д.н.з. НОМЕР_2 , що належить потерпілій ОСОБА_2 спричинивши йому пошкодження. Після скоєння ДТП, до якого причетна, ОСОБА_1 залишила його місце та не повідомила працівників поліції.

Разом з тим, в поясненнях свідок ОСОБА_4 вказав, що 08.09.2021 р. близько 13 год. 00 хв. він перебуваючи за адресою: м.Черкаси, бул.Шевченка,387, та став свідком ДТП на парковці ТРЦ «Депот». Автомобіль Peugeot 3008 д.н.з. НОМЕР_3 , заїжджаючи на парковку, пошкодив лівий задній бампер автомобіля KIA Rio д.н.з. НОМЕР_2 . За кермом транспортного засобу перебувала жінка, яка на його зауваження, що вона пошкодила транспортний засіб KIA не реагувала та залишила місце пригоди. Він розповів про дану подію власнику пошкодженого автомобіля (а.с.48).

У зв`язку із цим пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Харченка О.М., які він дав в апеляційній інстанції, місять суттєві розбіжності, про непричетність його довірительки ОСОБА_1 до даної ДТП, суд розцінює як намагання уникнути ОСОБА_1 відповідальності за вчинені правопорушення.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушила пункти 2.3. б), 13.3, та п.2.10.а) ПДР України, в результаті чого скоїла адміністративні правопорушення, передбачені ст.122-4, ст.124 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта про незаконність, на її думку, незадоволення судом першої інстанції її клопотань про призначення авто-технічної експертизи, то вони є безпідставними, оскільки в даному випадку правопорушник - ОСОБА_1 оспорює сам факт дорожньо-транспортної пригоди, а тому суд першої інстанції обгрунтовано їй в цьому відмовив.

А складання протоколів про адміністративні правопорушення через 20 днів, як про те зазначає апелянт, не є істотним порушенням вимог закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Обставин, які б виключали провадження в справі відповідно до положень ст.247 КУпАП, апеляційним судом, не встановлено.

У відповідності до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які розглядалися одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Апеляційний суд вважає, що стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. накладене судом першої інстанції у межах санкції ст.122-4 КУпАП та з дотриманням вимог ст.33 КУпАП.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 08 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення в межах санкції ст.122-4 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста ) гривень, звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Поєдинок