490/7546/21 від14.01.2022
н/п 3/490/3679/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2022 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Тішко Д.А., розглянувши справу про притягнення

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, офіційно не працює, номер облікової картки платника податків не відомий, проживає за адресою: АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до змісту протоколу, ОСОБА_1 , 15.09.2021 року близько 22год 21хв., керуючи транспортним засобом "Audi A8» номерний знак НОМЕР_1 , по просп. Героїв України, біля буд.9 Д, в м. Миколаєві з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, згідно висновку №1172 від 16.09.2021 року, у зв`язку із неможливістю здати біологічне середовище, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що він перебуваючи за адресою просп. Героїв України, біля буд.9 Д, в м. Миколаєві, до нього підійшли працівник поліції, вказали що в нього є ознаки наркотичного сп`яніння, він погодився проїхати в медичний заклад. В медичному закладі йому запропонували здати біологічне середовище, сечу, та надали ємність для неї, він взяв та намагався здати, випив декілька стаканів води, однак фізіологічного бажання в нього не виникло, він декілька разів намагався одна не зміг. Також додав, що в 2016 році переніс операцію на нирки, в нього був встановлений діагноз пієлонефрит, тому на даний час досі страждає на це захворювання. Оскільки в нього не було бажання уникати від здачі аналізу а він бажав надати іншим способом, здати кров або слину, йому було відмовлено. Він вважає, що його право було порушено а том упросив закрити провадження у зв`язку із не доведеністю його вини.

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали додані до адміністративного протоколу, доходжу до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм адміністративного законодавства відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, згідно протоколу серії ААБ №110516 дії ОСОБА_1 було кваліфіковано як порушення п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У якості доказів провини ОСОБА_1 до матеріалів справи окрім самого адміністративного протоколу додано медичний висновок №1172 від 16.09.2021р.

З медичного висновку вбачається, що за результатами огляду ОСОБА_1 встановити остаточний діагноз не виявилось можливим у зв`язку із відсутністю фізіологічного бажання щодо надання біологічних середовищ для проведення аналізу. Однак, у даному випадку відсутність фізіологічного бажання з боку ОСОБА_1 не можна трактувати як відмову від проходження медичного огляду у вигляді активних дій по ухиленню від огляду або вольового не бажання його проведення. Твердження у висновку про відмову від проходження лабораторного обстеження є необґрунтованим, оскільки встановлення обставин відмови від проходження огляду у сенсі доведення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП перебуває у правовій площині та не належить до компетенції медичного працівника. Також суд зазначає, що здійснення аналізів за біологічними зразками є лише однією зі складових етапів процедури медичного огляду особи на стан сп`яніння. В той же час матеріали справи не містять деталізованого акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого можливо було б встановити чи перевірялись поведінкова/рухова сфера ОСОБА_1 мовна здатність, вегетативно-судинні реакції і т.п.

Отже, прямих та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на з`ясування стану наркотичного сп`яніння матеріали справи не містять.

Водночас, для дотримання європейського стандарту доведення вини «поза розумних сумнівів» недостатньо, щоб версія, викладена у протоколі, була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи (постанова Верховного Суду (ККС) від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, провадження № 51-2568км19, від 2 березня 2021 року справа № 750/5469/18, провадження № 51-6103км20).

Судом досліджено відеозапис з натільної камери працівників поліції з якого вбачається, що на 23год 03хв 20сек ОСОБА_1 просить води у медичних працівників та поліцейських, питає де можна придбати її, на 23год 05хв 06сек п`є 2 стакани води. На відрізках 22год 59хв 07сек, 23год 40хв 32сек, 00год 14хв 25сек вчиняє активні дії для здачі біологічного середовища, сечу. На відрізку 00год 12хв 20сек медичними працівниками було запропонована зробити укол, ОСОБА_1 відмовляється, вказуючи що він не знає що це за ліки та хвилюється за своє здоров`я, оскільки має хворобу нирок.

Судом досліджено висновок ЛКК №382 Новоодеського центру первинної медико-санітарної допомоги згідно якого ОСОБА_1 знаходиться на обліку «Д» сімейного лікаря з діагнозом «Хронічний пієлоніфріт».

Судом досліджено витяг з амбулаторної медичної картки хворого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно якого 20.02.2016 року переніс операцію з приводу хронічного пієлоніфріт.

Так, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що наркотичних засобів не вживав, в подальшому не відмовлявся від проходження огляду на з`ясування стану наркотичного сп`яніння, навпаки проїхав до медичного закладу разом із працівниками поліції та доклав усіх зусиль щодо проходження огляду, однак не зміг здати сечу у зв`язку із відсутністю фізіологічного бажання.

Така версія подій наявними матеріалами справи не спростована та докази які додані до протоколу не забезпечують такий рівень доказування вини останнього, який не залишав би розумних сумнівів у можливості іншої версії подій, ніж зазначено у протоколах.

Суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень на транспорті, особливо пов`язаних із керуванням транспортними засобами водіями у стані сп`яніння, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких правопорушень.

Проте необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростовними доказами факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на з`ясування стану наркотичного сп`яніння та порушення п. 2.5 ПДР України, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття адміністративного провадження.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 130, 283-285 КУпАП

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Тішко Д.А.