Житомирський апеляційний суд
Справа №285/6342/21 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія ч. 2 ст. 130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Кусковської Т.А., захисника Ларченко І.М. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Відповідно до постанови, 28.11.2021 року о 0 год. 30 хв., ОСОБА_1 , у м. Новоград-Волинський керував транспортним засобом - мотоциклом Alphamoto, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя, нечітка хода, тремтіння пальців рук.

Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в установленому законом порядку, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

На постанову суду захисником Ларченко І.М. подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Сторона захисту оспорює фактичні обставини справи та вказує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вказує, що суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, а тому він не може бути позбавлений права керування транспортними засобами.

Стверджує, що працівники поліції не надали суду доказів, які б підтверджували факт перебування ОСОБА_1 у статусі водія.

Також, зазначає, що акт огляду на стан сп`яніння не складався під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, вони йому не пропонували отримати та підписати його. Щодо згоди ОСОБА_1 з протоколом, то дані пояснення були отримані під тиском працівників поліції, а тому не можуть бути належним доказом його вини у вчиненні правопорушення.

Вважає, що суддею при винесенні постанови не в повній мірі з`ясовані всі обставини справи, справу розглянуто формально, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Заслухавши пояснення захисника Ларченко І.М. на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Зі змісту п. 2.5 ПДР слідує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП підтверджуються, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, а зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 228589 від 28.11.2021 року, в якому зафіксовано обставини відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 946691 від 28.11.2021 року за вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5, 6 ст. 121, ч. 4 ст. 126 КУпАП, розпискою ОСОБА_1 , відповідно до якої він зобов`язується не керувати транспортним засобом до повного витверезіння, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд в заклад охорони здоров`я для встановлення стану сп`яніння та відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення БАА № 946691 від 28.11.2021 року ОСОБА_1 було зупинено за керування транспортним засобом відсутністю мотошолома, також встановлено, що мотоцикл не зареєстрований в установленому порядку, а ОСОБА_1 не має права на керування транспортним засобом. Зазначена постанова, в установленому законом порядку не оскаржена.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції мали усі підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки певні ознаки (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода, тремтіння пальців рук) свідчили, що останній може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, а також керував транспортним засобом.

З відеозапису здійсненого працівниками поліції вбачається, ОСОБА_1 не заперечував, що вживав алкогольні напої, а також на прямі запитання поліцейського повідомив, що відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та медичному закладі, наслідки такої відмови йому були роз`яснені, протокол посвідчив своїм підписом, а в своїх поясненнях визнав вину.

Файл відеозапису долученого до протоколу про адміністративне правопорушення є достатнім для того щоб перевірити чи було дотримано працівниками поліції вимоги Закону про порядок проходження медичного огляду на стан сп`яніння, а тому апеляційний суд підстав для визнання цього доказу неналежним чи недопустимим через відсутність повного відеозапису не вбачає.

Відповідно до постанови Баранівського районного суду Житомирської області від 22.04.2021 року у справі № 273/194/21 ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130, 124 КУпАП за вчинення правопорушення, що мало місце 27.01.2020 року. Зазначена постанова набрала законної сили та правопорушником не оскаржувалась.

Зазначені докази, які на думку апеляційного суду є належними та допустимими, оскільки відповідають вимогам зазначеним у ст. 251 КУпАП, повністю підтверджують правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає.

Доводи захисника про те, що судом незаконно застосовано, щодо ОСОБА_1 додаткове стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки він не є суб`єктом правопорушення так як не має посвідчення водія на переконання апеляційного суду є необґрунтованими.

Так, ч. 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Санкція цієї норми закону передбачає стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як встановлено ОСОБА_1 був водієм, оскільки керував транспортним засобом.

Частини 2 та 3 ст. 130 КУпАП передбачають відповідальність за вчинення аналогічних дій повторно та двічі протягом року та також передбачають обов`язкове стягнення - позбавлення права керування транспортним засобом на строк три та десять років.

Системний аналіз цієї норми закону дає підстави для висновку, що такий обов`язковий вид стягнення як позбавлення права керування транспортним засобом повинен застосовуватися не залежно від того чи має особа на час вчинення правопорушення право керувати транспортним засобом.

Так, за змістом ч. 2, 3 ст. 130 КУпАП до особи яка вже позбавлена права керування транспортним засобом, (не має права на керування транспортним засобом) знову повинно застосовуватися стягнення у виді позбавлення права керування, але вже на більший строк до нового стягнення приєднується невідбута частина стягнення.

Статтею 30 КУпАП не передбачено можливість не застосування цього обов`язкового виду стягнення до осіб, які керують транспортним засобом не маючи такого права відповідно до вимог закону.

Метою застосування адміністративного стягнення, відповідно до змісту ст. 23 КУпАП, є виховання особи в дусі додержання законів, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами, а тому, не застосування такого обов`язкового виду стягнення до осіб, які керують транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння не маючи права виконувати функції водія, очевидно не відповідатиме цим вимогам закону.

Адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 за своїм характером має велику суспільну небезпеку, оскільки особа яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння створює загрозу життю та здоров`ю, як собі так і наражає на цю небезпеку інших учасників руху.

Стягнення ОСОБА_1 судом першої інстанції призначено у розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому підстав вважать його таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі правопорушника через його суворість апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Ларченко Ірини Миколаївни залишити без задоволення, а постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2022 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.В. Ляшук