ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/30/22Головуючий у 1-й інстанції Братків І.І.
Провадження № 33/817/174/22 Доповідач - Лекан І.Є.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю адвоката Терлюка О.Я.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2022 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та стягнуто судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Згідно з даною постановою, 09.01.2022 року о 02 год. 27 хв. в с. Глинна Козівської ОТГ водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Рено Докер державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 чи в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 22.02.2022 року скасувати, а провадження про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП стосовно нього закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Вважає, що постанова Козівського районного суду від 22.02.2022 року, є незаконною, не відповідає фактичним обставинам справи, винесена з порушенням матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції поверхнево досліджено матеріали справи, не з`ясовано обставини вчинення правопорушення, неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам, що мають значення для правильного її вирішення. Вважає, що суд не проаналізував належним чином досліджені докази та не надав їм належної юридичної оцінки, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

Зазначає, що працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено факту порушення ним Правил дорожнього руху України, які могли би бути підставою для зупинки його транспортного засобу згідно зі ст.35 Закону України Про національну поліцію.

Вважає, що таке вказує на недопустимість доказів при порушенні встановленого порядку збирання доказів, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Наголошує на тому, що йому працівником поліції було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, проте ознак, які зазначено в ч.3 розділу І Інструкції, працівник поліції не вказав.

Звертає увагу на те, що в порушення вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення та в матеріалах справи відсутні дані про індивідуальний серійний номер вказаного технічного пристрою.

Зазначає, що долучений до матеріалів справи відеозапис, не містить інформації з приводу встановлення суб`єкта відповідальності, з нього неможливо встановити місця події, свідків події, на відеозаписі відсутній факт порушення ПДР, не зафіксовано роз`яснення прав особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Стверджує, що не зафіксовано самого факту складання протоколу, акта огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння, що стало приводом для направлення його до медичного закладу для освідування.

Зазначає, що відеозаписи працівників патрульної поліції є не безперервними та перериваються, їх не можна вважати належними та допустимими доказами по справі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши адвоката Терлюка О.Я., який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, суд вірно послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №497519 від 09.01.2022 року, відповідно до якого інспектором з РПП СПД №1 (м.Козова) капітаном поліції Бей С.С., зафіксовано факт керування водієм ОСОБА_1 09.01.2022 року о 02 год. 27 хв. в с. Глинна Козівської ОТГ транспортним засобом Рено Докер державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 чи в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Протокол сумніву не викликає, оскільки складений уповноваженою особою відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому є належним доказом по справі.

Відповідно до відеозапису камер поліцейських, під час несення служби, а саме, 09.01.2022 року о 02 год. 27 хв. в с. Глинна Козівської ОТГ, поліцейськими виявлено водія ОСОБА_1 та повідомлено останньому, що на лінію 102 від невстановленої особи надійшло повідомлення про те, що по селу їздить автомобіль сірого кольору, водій якого перебуває у нетверезому стані, що було підставою для зупинки останнього.

З відеозапису камер поліцейських також вбачається, що ОСОБА_1 , в зв`язку з наявними ознаками алкогольного сп`яніння, працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням газоаналізатора Драгер чи в медичному закладі. Останній, на неодноразові запитання чи буде проходити такий огляд, надав відповідь, що він такий огляд проходити не буде.

В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 січня 2022 року, з якого вбачається, що за результатом огляду у водія працівниками поліції виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, почервоніння обличчя.

В матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , відповідно до якого в останнього виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, почервоніння обличчя.

Відповідно до пункту п.2.5. Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Твердження апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції зроблена згідно до вимог ч.2 ст. 266 КУпАП, відповідно до якої під час проведення огляду на стан сп`яніння осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не дав оцінки аргументам сторони захисту, зокрема щодо порушень норм КУпАП та Інструкції, оскільки дані посилання не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.

Необґрунтованими є посилання апелянта на те, що працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено факту порушення ним Правил дорожнього руху України, що було підставою для зупинки його транспортного засобу, оскільки поліцейський повідомив водія про причину зупинки, окрім того, вказані обставини не спростовують склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не впливають на висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення та в матеріалах справи відсутні дані про індивідуальний серійний номер технічного пристрою, його реєстрацію та сертифікацію, оскільки такі дані надаються на вимогу водія. Як встановлено в суді, водій таких даних у поліцейських не витребовував.

Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського є неналежним доказом у даній справі, оскільки відеозапис є повним, чітким та відображає обставини, які мають значення для справи.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що на відеозаписах не зафіксовано роз`яснення прав особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки на наявних у матеріалах справи відеозаписах, працівник поліції детально роз`яснює права та обов`язки ОСОБА_1 ..

Необґрунтованими є твердження апелянта про те, що не зафіксовано самого факту складання протоколу, акта огляду на стан сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, оскільки це не впливає на доведеність вини останнього.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст.ст. 256 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наведеного апелянтом припущення.

Окрім того, будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші, обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки, іншими документами.

За таких обставин, суд повно та всебічно, відповідно до вимог ст.251 КУпАП дослідив докази у справі та відповідно до ст.252 КУпАП дав їм належну правову оцінку.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для скасування постанови суду та закриття справи немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2022 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя