ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/644/22

Пров. №3/766/1740/22

04.02.2022 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Корольчук Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП щодо:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

встановив:

В протоколі серії ВАВ № 439341 від 11.01.2022 року зазначено, що 04.01.2022 року о 12-26 год. встановлено, що ОСОБА_1 не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки стосовно свого сина ОСОБА_2 , 2007 р.н., внаслідок чого останній приніс до навчального закладу № 21, який розташований за адресою: м. Херсон, с. Антонівка, вул. Центральна 2 алкогольний напій (вино) та 20.12.2021 року в період часу з 09-15 год. по 09-35 год. пригостив своїх однокласників, розпивали за територією навчального закладу, чим вчинила правопорушення передбачене ч.2 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судової повістки та оголошенням на офіційному сайті суду. Заяви про відкладення судового засідання не подала.

Наведене, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 268 КУпАП, не є перешкодою для розгляду справи.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З наявних в розпорядженні суду матеріалів справи вбачається, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, було достовірно відомо про факт складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та подальший розгляд справи в суді. В поясненнях, які містяться в протоколах про адміністративні правопорушення зазначила, що провину у скоєнні правопорушень визнає.

Незважаючи на вказані обставини, дані, що містяться в матеріалах справи, дають підстави для висновку про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, станом розгляду справи не цікавилась.

Також, при вирішені питання про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 суд виходить з того, що остання не подавала до суду жодних клопотань про витребування доказів, виклик свідків з викладенням своїх міркувань щодо законності складеного відносно неї протоколу.

Таких відомостей немає і в документах, доданих до протоколу.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 зібрані, додані до протоколу та надані суду наступні документи, які були досліджені у судовому засіданні:

- письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

- подання директора Антонівської гімназії № 21 від 24.12.2021 року;

- копія паспорту ОСОБА_1 ,

- свідоцтво про народження ОСОБА_2 .

Розглянувши справу у відповідності до вимог ст.ст. 245-246, 249, 252 КУпАП, суд вважає, що зібрані у справі докази не дають підстав для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у п. 34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, суд вказав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Отже, безумовною є вимога про те, щоб обвинувачення та його формулювання повинні бути викладені настільки конкретно, в тому числі з відображенням часу, місця, способу, інших обставин, мотивів вчинення діяння, щоб це забезпечило право на захист. При цьому, ознаки, за якими кваліфіковані дії особи, мають бути передбачені диспозицією відповідної статті.

Проте, на думку суду, наведені положення при документуванні інкримінованих ОСОБА_1 дій, дотримані не були.

З протоколу серії ВАВ №439341 від 11.01.2022 року видно, що у ньому чітко не зазначено у чому саме за версією особи, яка його склала, виразилося невиконання ОСОБА_1 обов`язків щодо виховання дитини, який саме з обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, вона не виконала, що призвело до настання наслідків, про які йдеться мова в протоколі.

Також суд враховує, що дії ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення кваліфіковано за ч. 2 ст. 184 КУпАП, а саме: ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Попри це, до матеріалів справи не додано постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, що унеможливлює перевірку правильності кваліфікації дій особи, саме за ч.2 ст.184 КУпАП.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що достатніх доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення протиправних дій суду надано не було.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З наведеного випливає, що нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, є обов`язком органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, що в свою чергу звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП.

Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 обставини не підтверджуються достатніми доказами у справі та не можна вважати доведеними, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, ст. ст. 251, 280, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 184 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Постанова набрала законної сили ______ 2022 року.

СуддяН. В. Корольчук