Справа № 203/398/22
Провадження № 3/0203/579/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 064102 від 14.01.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

У судове засідання з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його захисник адвокат Сінцова Тетяна Володимирівна, а також другий учасник дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який працює приватним підприємцем, та його захисник адвокат Северин Анатолій Борисович.

Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 пояснив, що він не визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, бо він не порушував Правила дорожнього руху (ПДР).

Захисник Лінського С.С. у судовому засіданні зазначила, що подія, зафіксована у протоколі, не відповідає дійсності, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому, на думку захисника, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та неможливо встановити дату вчинення адміністративного правопорушення. Також під час судового засідання захисник Лінського С.С. вважала, що захисник другого учасника ДТП ОСОБА_2 порушив правила адвокатської етики. При цьому захисник пояснила, що письмові пояснення ОСОБА_2 не можуть братися до уваги, бо його не було попереджено про кримінальну відповідальність.

Другий учасник ДТП ОСОБА_2 пояснив, що він ніколи не брав участі в ДТП, а подія, зафіксована в протоколі, відповідає дійсності. Він їхав у крайній правій смузі для руху та перед світлофором бажав попередити ДТП.

Захисник Дягіля Т.Ю. у судовому засіданні зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення є таким, що має бути вирішеним. Також він пояснив, що подія зафіксована у протоколі, на його думку, відображає вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, доходить таких висновків.

За відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення від 14.01.2022 року серії ААБ № 064102, 14.01.20_ року о 08:43 годині в м. Дніпрі, вул. Княгині Ольги, 1, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , почав здійснювати перестроювання та своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а саме: примусив водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем BMW I3, д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався праворуч у попутному напрямку, різко змінити швидкість вчинити заходи щодо особистої безпеки. Тим самим дії водія ОСОБА_1 були кваліфіковані як порушення вимог п. 2.3. д) Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У протоколі зафіксовано, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення по суті правопорушення та вказав, що не погоджується з протоколом, а пояснення надасть в суді.

Під час судового засідання було встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, у судовому засіданні судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи.

Згідно з письмовими поясненнями другого учасника ДТП водія ОСОБА_2 від 14.01.2022 року, ОСОБА_2 по суті порушення пояснив, 14.01.2022 року о 08:43 годині він керував автомобілем BMW I3, д.н.з. НОМЕР_2 , та рухався по вул. Княгині Ольги в сторону пр. Дмитра Яворницького перед перехрестям з вул. Ярослава Мудрого, їхав в крайній правій смузі для руху. Автомобіль Шевроле Авео, НОМЕР_1 , почав різко перестроюватись зі своєї середньої смуги в його крайню смугу. З метою уникнення зіткнення він був вимушений екстрено загальмувати майже до повної зупинки. Він вважає, що своїми діями, а саме: не впевнившись в безпеці маневру, водій ОСОБА_3 спровокував аварійну ситуацію, яку йому вдалось уникнути. Такими же діями, а саме різким навмисним перестроюванням, не впевнившись в безпеці маневру, водій ОСОБА_3 спровокував аварію за перехрестям на вул. Ярослава Мудрого і ОСОБА_4 .

За відомостями з копії протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції було зафіксовано, що водій ОСОБА_1 почав здійснювати перестроювання та створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, примусив водія ОСОБА_2 різко змінити швидкість для забезпечення особистої безпеки.

Так, відповідно до п. 2.3 д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до ст. ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції, чинній станом на момент вчинення адміністративного правопорушення), порушення, передбачені частинами першою четвертою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян , тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Об`єктом адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, утворюється у разі вчинення порушення правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, передбачених частинами 1-4 ст. 122 КУпАП, та наслідками у виді вимушеного вчинення іншими учасниками дорожнього руху дій, пов`язаних із зменшенням швидкості, зміною напрямку руху, або вжиття інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки, або безпеки інших громадян; суб`єкт адміністративного проступку спеціальний (водій транспортного засобу, тобто особа, яка в установленому порядку отримала дозвіл на керування транспортним засобом водійське посвідчення тощо); суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й формі необережності.

Тобто доказуванню підлягає як порушення ПДР, передбачені частинами 1-4 ст. 122 КУпАП, так і створення внаслідок такого порушення аварійної ситуації.

Відповідно до частин 1-4 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз викладених вище норм вказує, що порушення водієм п. 2.3 д) ПДР не охоплюється диспозиціями частин 1-4 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КУпАП, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 08.07.2020 року, справа № 463/1352/16-а, провадження № К/9901/21241/18, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції з прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому суд наголошує на тому, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia»,рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, в ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом були оцінені докази, наявні в матеріалах справи за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Аналіз встановлених у судовому засіданні обставин справи та досліджених доказів крізь призму вказаних вище норм та поза розумним сумнівом, вказує, що працівниками поліції не доведено наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Суд бере до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушення вимог ст. 256 КУпАП, бо не вказані час вчинення і суть адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП, а також те, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що порушення ОСОБА_1 вказаного у протоколі п. 2.3 д) ПДР мало наслідком створення водієм аварійної ситуації, зокрема, примушення водія ОСОБА_2 різко змінити швидкість та вжити заходів щодо особистої безпеки, та було б порушенням однієї з частин 1-4 ст. 122 КУпАП.

Суд, аналізуючи докази по справі з точки зору їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, вважає недоведеним наявність складу адміністративного правопорушення в діях водія ОСОБА_1 та недоведеною вину водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема відсутність складу адміністративного правопорушення.

Суд, враховуючи, що в ході судового розгляду справи в діях водія ОСОБА_1 не було встановлено наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючи ч. 5 ст. 122, ст.ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ф.М. Ханієва