Номер провадження: 33/813/202/22
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії, судової палати з розгляду цивільних справах Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Чехлова Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №352/34-00-04-02-01 від 20.09.2021р., за результатами камеральної перевірки КП «Теплопостачання міста Одеси», було встановлено, що посадова особа ОСОБА_1 , яка є головним бухгалтером КП «Теплопостачання міста Одеси», вчинила правопорушення, а саме пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16, п. 31.1 ст. 31, п. 57.1 ст. 57, п. 100.1, 100.11 та 100.12 ст. 100, п. 111.4 ст. 111, п. 112.1 та 112.2 ст. 112 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року, що призвело до несвоєчасної сплати розстроченого податкового боргу по зобов`язанню з податку на додану вартість, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно із ч. 1 ст. 163-2 КУпАП.

Дата, час і вчинення правопорушення зафіксовано актом №236/34-00-04-02-01/34674102 від 27.07.2021р. (а.с. 2).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень, також стягнуто судовий збір в розмірі 454 гривень (а.с. 36-38).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП (а.с. 39-44).

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Чехлова Ю.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Однак, визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення незаконного рішення, з огляду на наступне.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП підтверджується: протоколами про адміністративне правопорушення №352/34-00-04-02-01 від 20.09.2021р. та актом перевірки №236/34-00-04-02-01/34674102 від 27.07.2021р..

Однак апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази не можна вважати допустимими, достатніми, належними та такими, що доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до частини 2 статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Так апеляційний судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення №352/34-00-04-02-01 за результатами камеральної перевірки КП «Теплопостачання міста Одеси», було встановлено, що посадова особа ОСОБА_1 , яка є головним бухгалтером КП «Теплопостачання міста Одеси», вчинила правопорушення, а саме пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16, п. 31.1 ст. 31, п. 57.1 ст. 57, п. 100.1, 100.11 та 100.12 ст. 100, п. 111.4 ст. 111, п.п. 112.1 та 112.2 ст. 112 Податкового кодексу України, що призвело до несвоєчасної сплати розстроченого податкового боргу по зобов`язанню з податку на додану вартість, був складений 20 вересня 2021 року.

Акт про результати камеральної перевірки №236/34-00-04-02-01/34674102, згідно якого були зафіксовані порушення та в подальшому складено вищевказаний адміністративний протокол складений 27 липня 2021 року. Акт підписаний в.о. директора та головним бухгалтером КП «Теплопостачання міста Одеси».

Таким чином, складання у протокол про адміністративне правопорушення №352/34-00-04-02-01 20 вересня 2021 року не узгоджується з положеннями частини 2 статті 254 КУпАП, згідно якої протокол складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Відповідно до пункту 12 розділу 2 Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02 липня 2016 року №566 встановлено, що у разі неможливості складання Протоколу за місцем вчинення адміністративного правопорушення Протокол складається в органі доходів і зборів. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, запрошується до органу доходів і зборів для складання та підписання Протоколу. У запрошенні зазначаються дата, час та місце складання Протоколу. Запрошення вважається належним чином врученим, якщо воно надіслано за адресою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, рекомендованим листом повідомлення про вручення або вручено особисто такій особі.

У матеріалах справи відсутнє адресоване ОСОБА_1 запрошення до органу доходів та зборів для складання в її присутності та підписання нею особисто протоколу про адміністративне правопорушення.

Відсутні також докази направлення та вручення ОСОБА_1 , як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, відповідного запрошення. Відсутні докази направлення на адресу ОСОБА_1 копії протоколу про адміністративне правопорушення №352/34-00-04-02-01 від 20 вересня 2021 року.

В справі наявний складений 20 вересня 2021 року акт неявки посадової особи, згідно якого головний бухгалтер КП «Теплопостачання міста Одеси» ОСОБА_1 не прибула до Південного міжрегіонального управління ДПС для підписання та вручення протоколу про адміністративне правопорушення, хоча на офіційну електронну адресу КП «Теплопостачання міста Одеси» була направлена телефонограма від 17 вересня 2021 року із запрошенням (а.с. 11).

Проте, апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази направлення такої телефонограми на офіційну електронну адресу КП «Теплопостачання міста Одеси», як вказано в акті про неявку посадової особи, відсутнє також посилання на яку саме електронну адресу вона нібито направлялась, також відсутні докази про її отримання будь-якою посадовою особою підприємства.

Апеляційний суд також погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення №352/34-00-04-02-01 від 20.09.2021р., не викладено суті адміністративного правопорушення, яка б відповідала диспозиції частини 1 статті 163-2 КУпАП, а лише вказані пункти Податкового кодексу України, які нібито порушила ОСОБА_1 ..

Частиною 1 ст. 163-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неподання або несвоєчасне подання посадовими особами підприємств, установ та організацій платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №352/34-00-04-02-01 від 20.09.2021р., за результатами камеральної перевірки КП «Теплопостачання міста Одеси», було встановлено, що посадова особа ОСОБА_1 , яка є головним бухгалтером КП «Теплопостачання міста Одеси», вчинила правопорушення, а саме пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16, п. 31.1 ст. 31, п. 57.1 ст. 57, п. 100.1, 100.11 та 100.12 ст. 100, п. 111.4 ст.111, п.п. 112.1 та 112.2 ст. 112 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року, що призвело до несвоєчасної сплати розстроченого податкового боргу по зобов`язанню з податку на додану вартість.

Таким чином, в протоколі не зазначені місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, що виключає можливість встановлення, за які саме дії (бездіяльність) ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності.

Так, в протоколі вказано, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбаченими пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16, п. 31.1 ст. 31, п. 57.1 ст.57, п.100.1, 100.11 та 100.12 ст. 100, п. 111.4 ст.111, п.112.1 та 112.2 ст. 112 Податкового кодексу України, призвело до несвоєчасної сплати розстроченого податкового боргу по зобов`язанню з податку на додану вартість, що підтверджується зокрема: актом перевірки №41/28-10-53-09/34674102/3 від 25.02.2020р., актом перевірки №150/28-10-53-08/34674102/30 від 05.10.2020р., актом про результати камеральної перевірки №236/34-00-04-02-01/34674102 від 27.07.2021р..

Проте, до матеріалів справи долучено лише акт про результати камеральної перевірки №236/34-00-04-02-01/34674102 від 27.07.2021р., в якому зазначено про несвоєчасність сплати розстроченого податкового боргу по зобов`язанню з податку на додану вартість протягом 2020 року, із посиланням на порушення виявлених та зафіксованих в акті перевірки №41/28-10-53-09/34674102/3 від 25.02.2020р., та акті перевірки №150/28-10-53-08/34674102/30 від 05.10.2020р.. Однак, судом не можливо дослідити сплату зобов`язання по якій конкретно декларації та в якому розмірі ОСОБА_1 було здійснено несвоєчасно, оскільки до матеріалів справи не було долучено безпосередньо ці акти перевірки, на підставі яких встановлювалась винна ОСОБА_1 ..

До матеріалів справи також не додано жодного документа, який підтверджував би коли і на підставі якої операції (документів) у КП «Теплопостачання міста Одеси» виникло зобов`язання по сплаті податку на додану вартість та яке було не сплачено або сплачено із порушенням визначених Податковим кодексом України строків.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги відносно того, що в матеріалах відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, з огляду на наступне.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу,

Згідно із п. 9.1 п.п. 9.1.1. 9.1.3. ст. 9 Податкового кодексу України до загальнодержавних податків та зборів належать податок на прибуток підприємств , податок на доходи фізичних осіб , податок на додану вартість.

Відповідно до п.п. 14.1.178 ст. 14 та п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 ПКУ, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 ст. 57 ПКУ).

Так, відповідно до п.п. 203.1 та 203.2 ст. 203 ПКУ визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Так, як вказано в акті про результати камеральної перевірки №236/34-00-04-02-01/34674102 від 27.07.2021р., згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/1969/15 від 30.07.2015р. з КП «Теплопостачання міста Одеси» на користь держави стягнутий борг в сумі 104 188 924,47 гривень, що складається з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 102 163 445,24 гривень, що виникли на підставі декількох декларацій та уточнюючих декларацій, авансових внесків з податку на прибуток підприємства та фінансових установ комунальної власності в сумі 2 025 479,23 гривень.

Одеським окружним адміністративним судом також визначений спосіб та порядок виконання судового рішення, шляхом розстрочення сплати заборгованості строком на п`ять років, щомісячно рівними частинами в розмірі 1 736 482,08 гривень починаючи з дати набрання законної сили постанови суду.

Однак, до відносин, які виникли на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/1969/15 від 30.07.2015р., яким надано розстрочку виконання судового рішення, не можуть бути застосовані положення ст. 100 ПКУ, оскільки відповідно до п. 100.1 ст. 100 ПКУ (в редакції, яка діяла на момент набрання законної сили вищевказаної постанови суду) визначено, що розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному п. 129.4 ст. 129 ПКУ.

Пунктами 100.8 100.11 ст. 100 ПКУ визначено, що рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань чи податкового боргу, а також про перенесення строків сплати розстрочених, відстрочених сум або їх частки приймається у такому порядку:

стосовно загальнодержавних податків та зборів - керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням особливостей, визначених пунктом 100.9 цієї статті;

стосовно місцевих податків та зборів - керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та затверджується фінансовим органом місцевого органу виконавчої влади, до бюджету якого зараховуються такі місцеві податки та збори.

Рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань чи податкового боргу, а також про перенесення строків сплати розстрочених, відстрочених сум або їх частки щодо загальнодержавних податків та зборів на строк, що виходить за межі одного та/або більше бюджетних років, крім випадків, передбачених цим пунктом, приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про що повідомляється центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Розстрочення, відстрочення грошового зобов`язання чи податкового боргу надається окремо за кожним податком і збором.

Якщо сума грошового зобов`язання чи податкового боргу, заявлена до розстрочення, відстрочення, становить 1 мільйон гривень і більше, розстрочення, відстрочення надається лише за умови:

передачі у податкову заставу майна платника податків, балансова вартість якого дорівнює або перевищує заявлену до розстрочення, відстрочення суму грошового зобов`язання, - у разі розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань;

перебування у податковій заставі майна платника податків, балансова вартість якого дорівнює або перевищує заявлену до розстрочення, відстрочення суму податкового боргу, - у разі розстрочення, відстрочення податкового боргу.

Строки сплати розстрочених, відстрочених сум або їх частки можуть бути перенесені шляхом прийняття окремого рішення та внесення відповідних змін до договорів розстрочення, відстрочення.

При цьому в акті про результати камеральної перевірки №236/34-00-04-02-01/34674102 від 27.07.2021р. та протоколі про адміністративне правопорушення №352/34-00-04-02-01 від 20.09.2021р., не має жодного посилання на відповідно рішення керівника будь якої ланки органу виконавчої влади (контролюючого органу) про надання КП «Теплопостачання міста Одеси» розстрочки по сплаті податкового боргу по відповідним податкам.

Отже, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, було прийнято рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень: пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16, п. 31.1 ст. 31, п. 57.1 ст. 57, п. 100.1, 100.11 та 100.12 ст. 100, п. 111.4 ст. 111, п.п. 112.1 та 112.2 ст. 112 Податкового кодексу України, що призвело до несвоєчасної сплати розстроченого податкового боргу по зобов`язанню з податку на додану вартість, за відсутності в матеріалах справи: 1) податкової декларації, сплата по якій була здійснена несвоєчасно; 2) рішення керівника контролюючого органу про надання КП «Теплопостачання міста Одеси» розстрочки по сплаті податкового боргу по податковій декларації, сплата по якій була несвоєчасно; 3) платіжного доручення, підтверджуючого сплату податкового боргу за відповідний період, з фіксуванням дати сплати.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справи Конвенцію про захист прав і основоположних свобод і протоколів до неї, та практику Європейського суду з прав людини і Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні «Walchi v. France» заява № 35787/03 п.29, 26.07.2007р. вказує, що «при застосуванні правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом».

Крім того, в рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України».

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, те, що ОСОБА_1 категорично не погоджується із складеними відносно неї протоколом про адміністративне правопорушення, та те, що при апеляційному перегляді встановлено, що в матеріалах справи відсутньою достатніх і належних доказів порушень вимог Податкового кодексу України, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький