ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/191/22 Справа № 210/4676/21 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Морозова В.Ю. в інтересах потерпілої ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

провадження за ст. 124 КупАП по справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вказаною постановою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 , закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №275509, 16.08.2021 року о 09 годині 25 хвилин в м. Кривий Ріг, Металургійному районі по вулиці Вадима Гурова, навпроти будинку №17 водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Москвич 412, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, на перехресті рівнозначних доріг вул. Вадима Гурова вул. Степана Тільги не дав дорогу транспортному засобу Renault Sandero д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , допустив зіткнення, чим завдав механічних пошкоджень та матеріальних збитків, порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 16.12 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Морозов В.Ю. в інтересах потерпілої ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року та визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Стосовно пропущеного строку на апеляційне оскарження зазначає, що копію постанову ОСОБА_1 отримала лише 25.10.2021 року після чого захворіла на коронавирус. Подати апеляційну скаргу через свого адвоката вона змогла лише 12.11.2021 року.

Апелянт вважає постанову суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги лише довідку про балансову належність та лист Виконавчого комітету Довгинцівської районного у місті ради про придбання дорожного знаку 2.3 Головна дорога та встановлено на залізобетонній опорі. Наявність вказаного дорожнього знаку спростовується матеріалами справи.

Позиція учасників апеляційного перегляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та діючий в його інтересах адвокат Морозов В.Ю. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_2

ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи позицію апелянта щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та вважаю за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

У відповідності до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до вимог п. 2.3 б Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пункт 16.12. ПДР України передбачає, що на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно долучених до матеріалів справи ОСОБА_2 листів Виконкому Криворізької міської ради Департаменту розвитку інфраструктури міста, перехрестя вулиця Вадима Гурова - вулиця Степана Тільги в Металургійному районі міста Кривого Рогу, про яке зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення - не існує.

Відповідно до довідки про балансову належність, складену заступником директора департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, на балансовому обліку департаменту є дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» перехрестя вул. Вадима Гурова вул. Стрельникова.

Згідно листа Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради № 8/21-4006 від 20.09.2021 року, на перехресті вул. Петра Дорошенка та вул. Вадима Гурова в Довгинцівському районі виконкомом районної у місті ради було придбано дорожній знак 2.3 «Головна дорога» та встановлено на залізобетонній опорі поблизу буд. 39 по вул. Вадима гурова.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Доводи апелянта з приводу відсутності знаку 2.3 Головна дорога на вказаній ділянці дороги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не були підтверджені жодними належними та допустимими доказами ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції та констатує той факт, що в діях водія ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Перевіряючи протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що він складений з дотриманням статтей 254-256 КУпАП та Інструкції від 06 листопада 2015 року № 1376.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Порушень норм матеріального або процесуального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Морозову В.Ю. в інтересах потерпілої ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року.

Апеляційну скаргу адвоката Морозова В.Ю. в інтересах потерпілої ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко