Справа № 159/6615/21
Провадження № 3/159/48/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Волкова Ю.Ф.,

розглянувши матеріали, що надійшли від Відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Маневицьким РВ УДМС України у Волинській області, РНОКПП НОМЕР_2 ), який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; не працевлаштованого,

за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - Кодекс),

встановила:

ОСОБА_1 26.10.2021 на автомобільній дорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин 440 км близько 11:38 годині, вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського ОСОБА_2 , а саме, на неодноразову вимогу поліцейського надати змогу звірити номери агрегатів транспортного засобу (номер кузова автомобіля), а пізніше пройти до службового автомобіля для складання адміністративного протоколу відмовлявся в грубій формі та поводив себе зухвало, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення передбачене статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 надав усні пояснення, відповідно до яких свою вину у вчиненні злісної непокори законній вимозі поліцейського не визнав, вказав, що відмовив працівнику поліції звірити номер кузова автомобіля, так як транспортний засіб йому не належав і він мав сумнів у правомірності дій патрульної поліції, так як поліцейськийне роз`яснив йому сутність скоєного ним правопорушення. Підтвердив, що відмовився надати поліцейському посвідчення водія та документи на автомобіль, вважає, що він це не повинен робити. Поліцейськими було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 121 Кодексу (справа вже розглянута у суді і на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту) та винесено постанови про накладення на нього адміністративного стягнення за частиною першою статті 126 та частиною першою статті 122 Кодексу (вказані постанови він в судовому порядку не оскаржував).

Заслухавши пояснення особи, дослідивши письмові докази у справі, судя дійшла таких висновків.

У відповідності до статті 245 Кодексу завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 280 Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція статті 185 Кодексу передбачає відповідальність за дії, які полягають у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок ( рішення Конституційного Суду України від 11.10.2011 в справі 1-28/2011, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Безпосереднім об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки. Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Таким чином, особливість застосування статті 185 Кодексу полягає в тому, що вимога поліцейського, яку злісно не виконує правопорушник, спрямована на забезпечення громадського порядку і суспільної безпеки.

На таку особливість застосування статті 185 Кодексу Верховний Суд України в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185185-2 Кодексу)» вказав, що вимоги працівника поліції та його розпорядження це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, що має бути законодавчо обґрунтованим та спрямованим на охорону громадського порядку та суспільної безпеки.

Відповідно до статті 251 Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення повністю доводиться зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 279060 від 26.10.2021, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №354438 від 26.10.2021, постановами серії ДП18 №461461 та серії ЕАО №4951980 від 26.10.2021 про накладення адміністративного стягнення, рапортами працівників поліції від 26.10.2021, .

Із протоколу про адміністративне правопорушення та доданого до нього відеозапису з нагрудної камери, вбачається, що вимога поліцейського, висловлена ОСОБА_1 , полягала у пред`явленні посвідчення водія, документів на автомобіль, а в подальшому надання змоги поліцейському звірити номери агрегатів транспортного засобу.

За своїм змістом такі вимога є законними.

З вказаного відеозапису з боді-камери поліцейського, а також дослідженого під час розгляду справи відеозапису, наданого самим ОСОБА_1 , вбачається, що працівники поліції законні вимоги щодо пред`явлення документів та надання змоги перевірити номер кузова автомобіля озвучували декілька разів, ОСОБА_1 категорично відмовився вимоги поліцейського виконати, як і відмовлявся пройти до службового автомобіля для встановлення всіх обставин події і для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Доказів, які б спростовували вказані обставини суду не надано.

Оцінивши докази та матеріали, надавши правову оцінку встановленим обставинам, суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке полягає у злісній непокорі законній вимозі поліцейського.

Визначаючи вид стягнення для ОСОБА_1 , враховую характер вчиненого правопорушення, особу порушника, його майновий стан (офіційно не працевлаштований), обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, вважаю, що відносно останнього необхідно обрати адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вказаний вид покарання суд вважає справедливим, пропорційним, достатнім і співрозмірним характеру вчиненого адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 40-1 Кодексу, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496,20 грн, які підлягають стягненню на користь держави.

Керуючись статтями 40-1, 173, 221, 268, 283, 284, 285, 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення,ЗакономУкраїни «Про судовийзбір», суддя

постановила:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 136 грн. (сто тридцять шість грн) на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської областіЮ. Ф. Волкова