Справа № 729/1405/21
3/729/24/22 р.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 р. Суддя Бобровицького районного суду Чернігівської області Кузюра В.О. за участі секретаря Ященко Л.В. , розглянувши в приміщенні Бобровицького районного суду адміністративний протокол, який надійшов з ВП № 2 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюччого в АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 ,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу серії ДПР 18 № 472235 від 05.11.2021 року про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 05.11.2021 року на автодорозі Бобровиця - Данівка - Козелець керував транспортним засобом DAEOWOO LANOS д.н.з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп"яніння , а саме запах алкоголю з ротової порожнини . Водій від проходження медичного огляду та огляду за допомогою газоаналізатора на стан алкогольного сп"яніння відмовився , чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення , передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

При складанні вище зазначеного протоколу поняті не запрошувались, дані в протоколах про свідків та потерпілих відсутні. До протоколу додано відео з нагрудної бодікамери.

До протоколу також додається: копія протоколу , рапорт начальника СКОЗ ГУНП в Чернігівській області, рапорт ст. інспектора- снайпера РПОП ГУНП в Чернігівській області.

В судове засідання ОСОБА_1 не з"явився, через канцелярію суду подав письмову заяву в якій зазначив, що йому відомо про розгляд 09.02.2022 року о 09 год. справи , розгляд просить проводити в його відсутність , вину категорично заперечує та просить закрити провадження по справі. Також в заяві виклав письмові пояснення відповідно до яких зазначив , що 05.11.2021 року він не керував автомобілем DAEOWOO LANOS д.н.з НОМЕР_1 на автодорозі Бобровиця - Данівка - Козелець о 04 год. 39 хв. ,а знаходився в автомобілі як пасажир. За 100 м. до перехрестя з лісовою дорогою в сторону с. Козари водій повернув праворуч та зупинився і вони розійшлися по різні сторони дороги в туалет . Ніхто не зупиняв автомобіль. Коли ОСОБА_1 повертався до автомобіля із темряви хтось заговорив та почав стверджувати , що він їхав за кермом . Придивившись побачив , що з ним розмовляють особи в поліцейській формі. На пояснення , що він не керував автомобілем , поліцейські не реагували та повідомили , що він затриманий . Протокол про затримання не був складений , тому ОСОБА_1 сказав , що він буде йти далі , на що його утримали за руку та повідомили , що приїде інший екіпаж поліції . Інший екіпаж довелося чекати понад 2 години. Поки чекали інший екіпаж , то ОСОБА_1 просив включити мигалку , так як не бачив як вона працює раніше та дізнався , що поліцейські, які його затримали перебувають в засаді на браконьєрів.

Коли прибув інший екіпаж ОСОБА_1 схиляли визнати , що він керував автомобілем в стані сп"яніння та щоб він пройшов огляд на стан сп"яніння. ОСОБА_1 пояснював , що він не вбачає підстав для освідування , так як не керував автомобілем , просив показати відео на якому видно , що він керував автомобілем , такий запис не надали та повезли в будівлю поліції в м. Бобровиця , де продовжили шантажувати. На прохання надати протокол затримання пояснили , що він не затриманий , а доставлений. При цьому не були роз"яснені права ні як затриманого, ні як доставленого. Захисника за рахунок держави не надали , самостійно за 35 км від дому в іншому населеному пункті він не міг запросити. Потім був складений протокол про відмову від проходження огляду при ознайомленні з яким вже було зазначено , що він відмовився його підписувати . Копію протоколу не пропонували і не надали. Потім відвезли до місця , де був автомобіль. В ньому за кермом був водій з яким вони їхали , ОСОБА_2 сів на сидіння пасажира і вони поїхали.

Розглянувши протокол про адмінправопорушення серії ДПР18 № 472235 від 05.11.2021 року , з доданими до нього матеріалами, переглянувши відеозапис з нагрудної камери , приходжу до наступного висновку.

Основним доказом в даній справі є долучений до протоколу запис з нагрудної боді камери.

Відеозапис зроблено фрагментами , які розташовані непослідовно, тобто є копіями, розпочинається в 04 год. 39 хв. із того, що в темряві ОСОБА_2 підходить до автомобіля, де із ним розпочинають розмову особи, що знаходяться по за кадром, при цьому стверджують, що він їхав за кермом. ОСОБА_2 відповідає, що він іде до дому пішки.

Як пізніше виявилося, це були працівники поліції які проводили рейд по боротьбі із браконьєрством. На відеозаписі чітко видно і чути, що працівники поліції вимагали від ОСОБА_1 залишатися біля них, перешкоджали йому покидати це місце із застосуванням фізичної сили ( утримували за руку) . Йому чітко роз`яснили, що він є затриманим і зараз за ним приїде інший екіпаж поліції. При цьому наполягали, що він в стані алкогольного сп`яніння їхав за кермом автомобіля. ОСОБА_2 все заперечував а потім пояснив, що воно випили по 50 гр. і він їхав за кермом. Вкотре змінивши покази ОСОБА_2 пояснив, що вони випили бутилку на трьох і він їхав за кермом, але вподальшому взагалі відмовився, що він їхав за кермом.

Згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону. Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25).

Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23- рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 КУпАП ч. 3 ст. 261 КУпАП органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Пунктом 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 р. № 1363, передбачено, що Негайно після фактичного затримання особи суб`єкт подання інформації повідомляє за допомогою телефонного, факсимільного зв`язку на єдиний телефонний номер системи надання безоплатної правової допомоги (0-800-213103) (контактний центр системи надання безоплатної правової допомоги) та інші телефонні номери, електронної пошти або через комплексну інформаційно-аналітичну систему забезпечення надання безоплатної правової допомоги (далі - система) відповідному регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - регіональний центр), крім випадків адміністративного затримання, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника, такі відомості: прізвище, ім`я, по батькові та дата народження затриманої особи (якщо вони відомі); час та підстави для затримання особи; точна адреса місця для конфіденційного побачення адвоката із затриманою особою; найменування (прізвище та ініціали) суб`єкта подання інформації, його поштова адреса, номери телефону та адреса електронної пошти; дата винесення постанови про застосування адміністративного арешту (постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою), найменування суду та/або прізвище та ініціали судді, що виніс постанову (постановив ухвалу) у відповідних випадках; прізвище, ім`я, по батькові та найменування посади особи, яка передала повідомлення, її номер телефону.

Вказаних вимог щодо забезпечення права затриманого на захист ОСОБА_1 працівниками поліції, які здійснювали адміністративне затримання, дотримано не було.

Ст. 29 Конституції України передбачає, що кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Згідно із відеозаписом працівники поліції, які двічі затримували ОСОБА_1 , йому не роз`яснили його права та обов`язки, передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також про право та можливість отримання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до ЗУ Про безоплатну правову допомогу.

При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред`явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП.

Надання детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Таким чином, не роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та щодо якої здійснено адміністративне затримання, його процесуальних прав або ж відсутність відповідної відмітки про неможливість реалізації роз`яснення таких, є завадою для забезпечення справедливого судового розгляду та захисту прав особи.

Як вбачається із матеріалів справи про затримання ОСОБА_1 24.10.2021 поліцейські в порушення ст. 261 протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 не склали, регіональний ЦЗНБВПД у Чернігівській області про його затримання не повідомили, відомості про те, що ОСОБА_2 буде захищати себе особисто чи запросив захисника також у матеріалах справи відсутні.

Із інших фрагментів відеозапису видно, що на місце затримання ОСОБА_1 прибув інший екіпаж поліції члени якого не були присутні під час зустрічі працівників поліції о 04:39 год. із ОСОБА_2 та послідуючим його затриманням, які відразу почали йому доводити, що він їхав за кермом і йому пропонували пройти медосвідування на стан алкогольного сп`яніння тому, що за їх твердженням, факт перебування ОСОБА_1 за кермом повністю підтверджується відеозаписом.

ОСОБА_2 не відмовлявся від медосвідування на стан алкогольного сп`яніння, але заперечував факт його перебування за кермом, та вимагав у свою чергу довести йому, що саме він був за кермом і він поїде на медосвідування.

Інший екіпаж поліції, який продовжив працювати із ОСОБА_2 також в порушення вимог ч. ст. 1 ст. 261 КУпАП протокол затримання ОСОБА_1 не склав та в порушення ч. 3 ст. 261 КУпАП здійснивши фактичне адміністративне затримання ОСОБА_1 , про його адміністративне затримання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, не повідомив центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, адже на відео та в матеріалах справи відсутні дані які доводять, що ОСОБА_2 захищає себе особисто чи запросив сам захисника.

Так, оскільки ОСОБА_2 був незаконно, зокрема з порушенням прав на захист, двічи затриманий, в тому числі і на час складання щодо нього адміністративних матеріалів, з урахуванням практики ЄСПЛ, який у вирішенні питання про справедливий судовий розгляд, застосовує концепцію "плодів отруєного дерева", тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно, всі матеріали справи, складені з моменту цього затримання є неналежними та недопустимими в розумінні доказів вчинення затриманим адміністративного правопорушення. Таким чином при затриманні ОСОБА_1 та складанні на нього протоколу 05.11.2021 про скоєння ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, було грубо порушено права ОСОБА_1 на захист, а тому всі зібрані докази у даній справі з моменту його затримання є недопустимими. За вимогами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, тощо.

За результатами розгляду справи суд, у відповідності до положень ст. 283 КУпАП має скласти постанову, яка повинна містити зокрема відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ДПР № 47235, ОСОБА_2 керував автомобілем 05.11.2021 року о 04 год. 39 хв.

Вказаний в протоколі час вчинення адміністративного правопорушення спростовується іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, на відеозаписі з портативного відеореєстратора працівника поліції видно, що о 04 годині 39 хвилин поліцейські розмовляють із ОСОБА_2 який підходить до автомобіля, а не виходить із автомобіля.

Варто зазначити, що відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 р. № 1026 (далі Інструкція № 1026) у процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський зобов`язаний переконатися в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Крім того, відповідно до п. 3 розділу ІІ Інструкції № 1026, наказом керівника органу, підрозділу поліції призначається відповідальна особа з числа працівників органу, підрозділу поліції, на яку покладається відповідальність за зміну дати та часу на портативних відеореєстраторах.

Таким чином час ймовірного вчинення адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 , зазначений в протоколі не відповідає обставинам справи та спростовується наданими доказами, а саме фрагментами відеозаписів з портативних реєстраторів обох екіпажів працівників поліції, які брали участь у затриманні ОСОБА_1 .

Отже, о 04 годині 39 хвилин ОСОБА_2 не міг керувати автомобілем, оскільки в цей час він ще тільки підійшов до автомобіля.

Фрагменти доданих до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з портативних відеореєстраторів працівників поліції не можуть бути належними та допустимими доказами у справі у зв`язку з порушенням вимог щодо їх застосування.

Так, працівники поліції зобов`язані були проводити відеозйомку всього процесу складання матеріалів про адміністративне правопорушення і не мали права постійно вмикати та вимикати реєстратори в залежності від власного бажання.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

За положеннями ч. 2 п. 6 розділу ІІ Інструкції № 1026 у разі пошкодження портативного відеореєстратора поліцейський негайно доповідає про це відповідальній особі та керівнику органу, підрозділу поліції.

Відповідно до розділу ІІІ Інструкції № 1026 відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Всупереч вимог вказаних положень поліцейські проводили відеозаписи фрагментарно, вимикаючи та знову вмикаючи камери, що унеможливлює ознайомлення в повному обсязі з процесом складання матеріалів про адміністративне правопорушення. Поза об`єктивами камер залишилися зокрема: факт зупинки працівниками транспортного засобу яким начебто керував ОСОБА_2 , вихід ОСОБА_1 із за керма автомобіля, якщо такий факт мав місце, факт доставлення Білобловського від місця затримання за декілька кілометрів від міста Бобровиця до ВП № 2 в м. Бобровиця, факт реєстрації в журналі реєстрації осіб, які перебувають в будівлі УМВС України в Чернігівській області, затвердженого Наказом МВС України від 30.11.2011 № 882, зареєстрованому в МЮ України 02.02.2012 за № 165/20478 «Про затвердження змін до Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань», затвердженої наказом МВС від 28.04.2009 № 181, тощо.

Як видно зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, він був складений о 06 год 13 хв 05.11.2021 року в м. Бобровиця вул. Незалежності, 28-А, тобто у будівлі відділення поліції № 2 Ніжинського РВП. .

Проте, на відеозаписі з портативного відеореєстратора співробітника поліції (№ фрагмента файла закінчується ………0051В) видно, що 21/11/05 06:25 поліціянти та ОСОБА_2 перебувають на ганку будівлі, а вже о 06:28 вони всі зайшли до відділення поліції. О 06:35 працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 що він не затриманий а доставлений. 21/11/05 о 06 год. 36 хв. відбулася розмова по телефону між працівником поліції, який доставив затриманого ОСОБА_1 до ВП № 2, із незнайомом співрозмовником, на запитання якого про наявність доказів, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем поліціянт відповів, що є відеозапис на якому ОСОБА_2 визнає свою вину. Про те, що на момент затримання, та пізніше, ОСОБА_2 відмовився від того, що саме він керував автомобілем, та що факт керування саме ОСОБА_2 автомобілем при його затриманні спростовується відеозаписом, працівник поліції свого співрозмовника не проінформував. Той у відповідь дав вказівку скласти на ОСОБА_1 протокол по ст. 126 КУпАП, та на камеру запропонувати йому пройти медогляд. Ця розмова як і фрагмент відеозапису закінчились 21/11/05 о 06 год. 39 хв.

Таким чином протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не міг бути складеним о 06 год 13 хв 05.11.2021 року в м. Бобровиця вул. Незалежності, 28-А тому, що тільки о 06 год. 35-39 хв. було вирішено складати цей протокол. На фрагменті відеозйомки, який розпочинається із того, що ОСОБА_1 показують заповнений бланк протоколу, де вже у графі пояснення особи та у графі підпис особи було записано, що він відмовився давати покази та підписувати протокол, відсутні дата та час відеофіксації, тобто в порушення ІІІ Інструкції № 1026 у відео реєстраторі дані про дату та час відео зйомки були відключені.

Отже є всі підстави вважати, що протокол серії ДПР18 № 472235 має ознаки фальшування.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 3 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

П.3 Порядку передбачено, що огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Аналогічні положення закріплені в розділі 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення При цьому перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року (пункт 8 розділу II).

При цьому в Направленні має бути зазначений конкретний заклад охорони здоров`я, до якого направляється на огляд особа, анкетні дані особи яка направляється на огляд, наявні ознаки сп`яніння особи, результати огляду проведеного поліцейським на місці зупинки та назва і номер спеціального технічного засобу, яким проводився огляд і з результатами якого не згодна особа, або відмовилася від проведення огляду із застосуванням цього засобу, ПІБ поліцейського, який доставив особу до медичного закладу.

Крім того, поліцейський зобов`язаний вказати про відмову водія пройти тест за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки у відповідному акті (п. 10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року (додаток №2 до Інструкції).

Таким чином, лише після незгоди особи з результатами проведеного на місці зупинки огляду, або після відмови від його проведення, поліцейський робить про це відмітку в направленні та доставляє особу до медичного закладу і лише у разі, якщо водій отримав таке направлення та відмовляється від огляду в медичному закладі, в діях особи виникає склад правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Варто звернути увагу на те, що при проведенні відеозйомки портативними реєстраторами обох працівників поліції не було зафіксовано складення акту огляду на стан сп`яніння та направлення на огляд до закладу охорони здоров`я.

Проте, в порушення положень ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, при направленні ОСОБА_1 на медичне освідування з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у матеріалах справи відсутнє направлення встановленої форми на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, а тому відповідно до положень ст. 266 КУпАП даний огляд вважається не дійсним.

За вимогами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 62 Конституції Українивизначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь;

Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Таким чином ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, за своєю суттю є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2003 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №18, судам при розгляді справ необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247 і 280 КУпАП.

В матеріалах справи є відеозапис про те, ОСОБА_2 відмовляється, що він їхав за кермом автомобіля, потім змінює свої покази і повідомляє, що випили по 50 і він їхав за кермом, потім знову змінює покази і говорить про те, що випили у трьох бутилу і він їхав за кермом, а потім-повністю відмовляється, що саме він їхав за кермом. При цьому ОСОБА_2 на виконання Законів України просить надати йому протокол його затримання, але йому відмовляють.

На доведеність факту керування транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння у матеріалах справи є два рапорти працівників поліції, які затримували ОСОБА_1 , та фрагменти відеозапису, де ОСОБА_2 не визнає своєї вини, потім визнає свою вину, а потім знову відмовляється, що саме він їхав за кермом. Одночасно сам факт визнання ОСОБА_2 своєї вини спростовується наступним:

На відеозапису видно, що автомобіля ніхто не зупиняв;

ОСОБА_2 підійшов до автомобіля, який стояв на місці, а не виходив з нього, тобто автомобіль не рухався, двигун у ньому не працював, а до автомобіля підійшли поліціянти, які були у рейді по виявленню фактів браконьєрства і вони перебували в засаді і підішли до автомобіля, а вже потім до автомобіля підійшов ОСОБА_2 ;

Фрагментами розмови поліціянта, який доставив ОСОБА_1 до відділення поліції в м. Бобровиця із будівлі ВП № 2 по телефону, під час якої він визнає, що вина доводиться одним відеозаписом, на якому ОСОБА_2 визнає вину.

Прошу звернути увагу суду на той факт, що протокол фактично затриманого за начебто скоєне адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не складався, органи з надання безоплатної правової допомоги затриманим особам про його затримання не повідомлялись, захисник під час визнання своєї вини та при відмові від визнання своєї вини ОСОБА_2 не був присутнім.

Згідно постанови Верховного суду від 20.05.2020 у справі № 524/5741/16-а, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Як зазначено у рішенні Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі № 537/2088/17 від 15.05.2019, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

У справі «А.В. проти України» ЄСПЛ зауважив, що право на захист як таке буде непоправно порушено, якщо визнавальні покази, отримані від особи під час допиту правоохоронними органами за відсутності захисника, використовуватимуться з метою її засудження (див. рішення у справі «Сальдуз проти Туреччини», заява № 36391/02, п. 55, від 27 листопада 2008 року). Спосіб, у який п. 1 та пп. «с» п. 3 ст. 6 Конвенції мають бути застосовані під час досудового розслідування, залежить від особливостей провадження, про яке йдеться, та від обставин справи. З метою встановлення того, чи було досягнуто мети ст. 6 Конвенції справедливого судового розгляду необхідно враховувати всю повноту національного провадження у справі (див. рішення від 11 грудня 2008 року у справі «Пановітс проти Кіпру», заява № 4268/04, п. 64). З фактів цієї справи випливає, і сторона захисту наголошує на цьому, що коли засуджені надали визнавальні покази, вони не мали доступу до захисників. Немає жодних свідчень того, що питання було предметом розгляду суду. Такі порушення є істотними, такими, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове

Враховуючи викладене вище, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у інкримінованому адміністративному правопорушенні вважаю, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАПпідлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 247, 283,284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАПна підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівстького апеляційного суду протягом десяти днів з дня проголошення постанови через Бобровицький районний суд.

Суддя :