Дата документу Справа № 336/484/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/484/22 Головуючий в 1 інст. Дацюк О.І.
Провадження №33/807/255/22 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , адвоката Полуляха С.Ю., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Полуляха С.Ю. на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09 лютого 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 20.12.2021 року ОСОБА_1 , не виконуючи свої батьківські обов`язки, допустила те, що її неповнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20.12.2021 року о 08.55 годині по вул. Деповській, 83 у м. Запоріжжя курила недопалок, внаслідок чого була доставлена до дитячої обласної лікарні.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, вважає її незаконною та необґрунтованою у зв`язку з наступним. Так, в порушення вимог ст. 256 КУпАП у протоколі не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, не вказано дії ОСОБА_1 щодо неналежного виховання дитини, не зазначено форма вини та які наслідки настали у зв`язку з неналежним вихованням дитини, тобто суть правопорушення викладено не повно, а вказано лише загальні фрази. Отже, на думку апелянта зазначені у протоколі обставини не доведені належними та допустимими доказами. Просить постанову суду скасувати, прийняти нову про закриття справи у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , думку адвоката Полуляха С.Ю., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Разом з тим, зазначені вимоги закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 виконані не були.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.184 КУпАП настає у разі саме ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП проявляється саме у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме, невиконання обов`язків чітко передбачених законодавством.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 679029 від 04.01.2022 року слідує, що 20.12.2021 року ОСОБА_1 , не виконуючи свої батьківські обов`язки, допустила те, що її неповнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20.12.2021 року о 08.55 годині по вул. Деповській, 83 у м. Запоріжжя курила недопалок, внаслідок чого була доставлена до дитячої обласної лікарні (а.с. 2).

Проте, у вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушення не визначено, які неправомірні діяння ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП, вказують саме на її ухилення від батьківських обов`язків.

Натомість, зміст складеного відносно ОСОБА_1 протоколу зазначає про неналежне виконання батьківський обов`язків, що не кореспондується із диспозицією ст. 184 КУпАП.

За матеріалами справи означені дії з боку неповнолітньої ОСОБА_3 носить епізодичний характер, який мав місце внаслідок заборони з боку матері ОСОБА_1 палити.

Отже, навіть письмові докази засвідчують докладення ОСОБА_1 зусиль для подолання звички її доньки.

Жодних об`єктивних даних щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків не встановлено, а зазначена у протоколі подія у розумінні ст. 184 КУпАП не може розцінюватися як таке ухилення.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1ст.184 КУпАП щодо ухилення від виконання батьківський обов`язків в матеріалах справи відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог ст. 256 КУпАП при складанні протоколу слід визнати слушними.

При цьому, слід окремо зауважити, що справа про адміністративне правопорушення, з урахуванням загального характеру законодавчого положення, а також профілактичної та каральної мети стягнень, є притаманним кримінальному провадженню, а отже і сам зміст складеного протоколу має відповідати вимогам для змісту обвинувального акту, зокрема і чіткого викладу фактичних обставин та конкретності інкримінованого правопорушення.

Наведена позиція покликана усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка згідно ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зокрема викладену у рішеннях у справах «Надточій проти України», «Лучанінова проти України».

Вимагає перевірки відповідність викладених фактичних обставин заявленій кваліфікації, на що суд першої інстанції уваги не звернув та формально поставився до розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, про що свідчить зміст оскаржуваної постанови, яка взагалі не містить аналізу доказів та співставлення їх зі змістом викладеного у відповідному протоколі адміністративного правопорушення.

Таким чином, слід констатувати, що висновок місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП не відповідає фактичним обставинам наданої справи.

Згідно положень ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Враховуючи вищевикладені обставини, приходжу до висновку про недоведеність матеріалами справи інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а відтак і необхідність закриття провадження, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, вважаю необхідним постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення в діях останньої.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 9 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАПскасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник