Дата документу Справа № 937/9553/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/9553/21 Головуючий в 1 інст. Сметаніна А.В.
Провадження №33/807/147/22 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2022 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , адвоката Пузія О.В., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 01 жовтня 2021 року о 06 годині 35 хвилин в м. Мелітополі по вул. Інтеркультурна, біля ресторану «Привал охотника», ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ ТF 699 Р, д/н НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (неприродно блідий стан шкіри, зіниці не реагують на світло, млява мова), від проходження огляду у закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних обставин. Так, в оскаржуваній постанові суд помилково зазначає, що складання протоколу в присутності двох свідків є обов`язковим тільки, якщо огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, проте такі висновки суду не відповідають приписам пункту 6 розділу 10 Інструкції № 1395, яка є обов`язковою для поліцейського під час складання протоколу щодо присутні двох свідків і у разі відмови від огляду в закладі охорони здоров`я. Вказує, що до протоколу поліцейськими протиправно не додано відео з нагрудних камер відеофіксації, яким би було зафіксовано дійсне виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння про які зазначено у протоколі, а також підтверджено факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки відмовився у закладі охорони здоров`я здати на аналіз зразки біологічного середовища, а саме сечі. Крім того, в порушення вимог п. 6 розділу X Інструкції N 1395 протокол про адміністративне правопорушення не містить опису дій водія щодо ухилення від огляду. Звертає увагу, що 01.10.2021р. в лікарні черговий лікар пропонував здати зразок біологічного середовища - сечу для проведення лабораторного дослідження з метою виявлення речовин, що спричинили стан наркотичного сп`яніння, однак, через відсутність у нього позивів до сечовипускання він не зміг її здати, при цьому він просив лікаря надати час або відібрати у нього аналіз крові, але йому відмовили. На думку апелянта, виклик та допит співробітників поліції з ініціативи суду є незаконним, оскільки поліцейські є заінтересованими особами. Просить постанову суду скасувати, провадження у справі відносно нього закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , думку адвоката Пузія О.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Невизнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП спростовується матеріалами справи, які судом першої інстанції були дослідженні в повному обсязі.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, що відображено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 253806 від 01.10.2021 року (а.с. 4) підтверджується: направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 7), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 479 від 01.10.2021 року в якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від медичного огляду у повному обсязі (а.с.8).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Згідно п. п. 2, 3, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за№1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння-порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови.

Наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння були вказані поліцейським в направленні на огляд водія, зокрема: неприродньо блідий стан шкіри, зіниці не реагують на світло, млява мова(а.с.7).

Згідно з п.12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, на вимогу та за направленням поліцейського був доставлений до закладу охорони здоров?я, якому надане право проведення огляду на стан сп?яніння водіїв, КНП «Мелітопольський заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, однак від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився в медичному закладі, що підтверджується направленням на огляд (а.с.7), актом медичного огляду (а.с. 27) згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду в повному обсязі, висновком щодо результатів медичного огляду, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду в повному обсязі.

Отже, на переконання апеляційного суду працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, визначену ст.266 КУпАП.

Проте, ОСОБА_1 , попри обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР України, відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що сам ОСОБА_1 не заперечував факту відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за встановлених судом обставин пояснюючи, що він відмовився від здачі біологічного середовища через відсутність позивів, що, з урахуванням наданого останньому часу, було вірно розцінено як відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

При цьому, слід зауважити на відображених лікарем у акті (а.с.27) інших клінічних ознак, притаманних наркотичному сп`янінню, що вказує на існування небезпідставної пропозиції з боку працівників патрульної поліції водію ОСОБА_1 пройти відповідний медичний огляд.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив про попередження лікаря, що якщо не здасть біоматеріал вказані дії будуть розцінені як відмова від проходження огляду, що додатково свідчить про вірність висновку щодо порушення водієм передбаченого п. 2.5 ПДР обов`язку і одночасно вказують на правомірність складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутність свідків при складанні протоколу, то апеляційний суд вважає їх неспроможними, оскільки вказаний протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП був складений поліцейським у приміщенні КНП «Мелітопольський заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, що узгоджується із положенням ч. 4 ст.266 КУпАП, що огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. При цьому, вказана норма не містить вимоги щодо обов`язкової присутності свідків при проведенні огляду водія на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

На твердження сторони захисту про приписи п. 6 розділу 10 Інструкції № 1395, яка є обов`язковою для поліцейського під час складання протоколу щодо присутності двох свідків і у разі відмови від огляду в закладі охорони здоров`я апеляційний суд зауважує, що в даному випадку дійсно існує суперечність норм підзаконного акта нормам закону, проте положення ч. 4 ст. 266 КУпАП мають вищу юридичну силу.

Посилання в апеляційній скарзі щодо відсутності відеозапису події не можуть прийматись до уваги, оскільки доказами у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, відсутність відеозапису не створює презумпції недостатності доказів, оскільки сам по собі відеозапис є лише одним із доказів, а оскільки суддею було досліджено сукупність інших доказів, які відповідають критерію достатності, є послідовними та узгоджуються один з одним і підтверджують винуватість ОСОБА_1 , тому законно було прийнято рішення про винуватість ОСОБА_1 у допущеному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всі інші доводи, наведені адвокатом Пузій О.В. в апеляційній скарзі були предметом дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПзалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник