Справа № 461/4818/17
Провадження № 23-з/811/5/22 Доповідач: Головатий В. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Головатий В. Я., з участю захисника Хрипти І. М., представника Львівської митниці Держмитслужби Сліпенка С. В., розглянувши заяву захисника ОСОБА_1 - адвоката Хрипти І. М. про перегляд судового рішення апеляційної інстанції за виключними обставинами у справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Львівської митниці ДФС Зирянова О. Ю. на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 22 серпня 2017 року,

встановив:

постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 22 серпня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень.

Вилучені, згідно з протоколом про порушення митних правил №2553/20900/17 від 15.06.2017 року, грошові кошти у сумі 70000,00 євро - повернуто ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника Львівської митниці ДФС Зирянова О.Ю. - задоволено.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 22 серпня 2017 року щодо ОСОБА_1 , в частині накладення на нього адміністративного стягнення, - скасовано.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень, з конфіскацією в дохід держави безпосереднього предмету порушення митних правил - грошових коштів у сумі 70000,00 Євро, що згідно з курсом НБУ становить 2040120, 04 грн.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Хрипта І. М. подав до апеляційного суду заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року, у якій просить переглянути вказану постанову за виключними обставинами та скасувати таку в частині конфіскації грошових коштів у сумі 70000,00 Євро в порядку статті 471 МК України.

В обґрунтування вимог апелянт покликається на рішення Другого сенату Конституційного суду України № 3-р(ІІ)/2021 у справі №3-261/2019(5915/19) від 21 липня 2021 року, яким було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу, а саме «а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів».

Захисник вважає, що накладення на ОСОБА_1 покарання у вигляді конфіскації грошових коштів є непропорційним переслідуваній меті та не відповідає принципу домірності.

Зважаючи на висновки, викладені у Рішенні Другого сенату Конституційного суду України від 21.07.2021 року № 3-р(ІІ)/2021 у справі № 3- 261/2019(5915/19), просить врахувати те, що накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді конфіскації на відшкодування матеріальної шкоди направлено не було, оскільки держава не зазнала жодних втрат внаслідок недекларування заявником коштів, а було виключно стримуючим та каральним за своїм призначенням. Проте, митним органом не доведено, що менш суворе стягнення, наприклад, штраф, було недостатнім для досягнення бажаного стримуючого та карального ефекту і запобігання майбутнім порушенням вимоги щодо декларування.

Обґрунтовуючи вимоги, захисник просить застосувати аналогію права, посилаючись при цьому на практику ЄСПЛ, а саме рішення, винесені у справах "Швидка проти України", і переглянути вищезазначену постанову суду.

Представник Львівської митниці Держмитслужби Сліпенко С. В. подав заперечення на заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року, в яких, враховуючи вимоги Кодексу України про адміністративні правопорушення та Митного кодексу України, просив відмовити у відкритті провадження за заявою про перегляд за виключними обставинами постанови у справі № 461/4818/17 щодо ОСОБА_1 за ст. 471 МК України.

Захисник Хрипта І. М. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, що зумовлює неможливість прибуття в судове засідання ОСОБА_1 та його захисника.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник Хрипта І. М. зазначив про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 , а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доводи захисника Хрипти І. М., який підтримав подану заяву про перегляд за виключними обставинами, представника Львівської митниці Держмитслужби Сліпенка С. В., який заперечив проти задоволення заяви, вивчивши матеріали та дослідивши доводи заяви, апеляційний суд вважає, що у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами слід відмовити з таких підстав.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 22 серпня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень. Вилучені, згідно з протоколом про порушення митних правил №2553/20900/17 від 15.06.2017 року, грошові кошти у сумі 70000,00 євро - повернуто ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року, яка набрала законної сили, задоволено апеляційну скаргу представника Львівської митниці ДФС та скасовано оскаржувану постанову в частині накладення адміністративного стягнення. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 гривень, з конфіскацією в дохід держави грошових коштів у сумі 70000,00 Євро.

Захисник Хрипта І. М. 19.02.2022 року подав до апеляційного суду заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року.

Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення перегляд судових рішень у справах про адміністративні правопорушення за виключними обставинами не передбачений.

Відповідно до ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Виключні обставини - це нові факти, які виникли після вирішення справи.

Виключними обставинами визнаються:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Водночас, перегляд судових рішень у справах про адміністративні правопорушення (касаційного чи за виключними обставинами) нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачений і суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

За таких обставин посилання заявника про застосування норм Кримінального процесуального кодексу України для розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами постанови у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з аналогії закону, є безпідставним, оскільки норми КПК України регулюють провадження виключно щодо кримінальних справ і його норми не розповсюджуються на розгляд справ про адміністративні правопорушення.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, зокрема у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення, у тому числі за виключними обставинами, чинним законодавством не передбачено.

Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ апеляційний суд не наділений.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (№ 3236/03) у справі «Пономарьов проти України», жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Окрім цього у ст. 97 цього Закону визначено, що КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Рішенням КСУ у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п. 9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 922/1391/18).

У рішенні Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 3-р(ІІ)/2021 відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення чітко вказано про те, що окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу України, що визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Станом на день прийняття суддею Апеляційного суду Львівської області рішення від 02 листопада 2017 року, окремі положення абзацу другого статті 471 Митного кодексу, а саме «а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів» неконституційними не визнані, тобто на момент ухвалення рішення суддею застосовано чинні норми КУпАП і зазначені положення Закону. При цьому, постанова апеляційного суду набрала законної сили, тобто судове рішення виконане.

Враховуючи, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено КСУ безпосередньо у тексті ухваленого рішення), суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року.

Зазначене повністю кореспондується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, в якій суд з цих же підстав відмовив у задоволенні заяви про перегляд ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.10.2019 року за виключними обставинами.

З огляду на викладене, у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року у справі № 461/4818/17 слід відмовити, оскільки перегляд судових рішень за виключними обставинами Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачений.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд

постановив:

відмовити у задоволенні заяви захисника ОСОБА_1 - адвоката Хрипти Ігоря Михайловича про перегляд за виключними обставинами постанови Апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року у справі щодо ОСОБА_1 за ст. 471 МК України.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Головатий В. Я.