Справа № 720/1029/22
Провадження № 3/720/569/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2022 року близько 16 години 18 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Spark», без державного номерного знаку, в м. Новоселиця Чернівецької області в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що дійсно 24 травня 2022 року керував транспортним засобом з перегаром, що підтвердилось результатами тестування. Проте, працівники поліції не запропонували йому поїхати пройти огляд на стан сп`яніння до медичного закладу, тому вважає, що поліцейським була порушена процедура його огляду на стан сп`яніння, у зв`язку із чим просив провадження у справі закрити.

В той же час, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а саме у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння повністю доказана дослідженими доказами.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 314323 від 24 травня 2022 року вбачається, що 24 травня 2022 року близько 16 години 18 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Spark», без державного номерного знаку, в м. Новоселиця Чернівецької області в стані алкогольного сп`яніння, а саме результат тестування на спеціальний технічний засіб 1,48 проміле.

З наявних в матеріалах справи роздруківки приладу алкотестер Драгер від 24 травня 2022 року, а також акту огляду щодо результатів огляду на стан сп`яніння вбачається, що 24 травня 2022 року о 16 годині 31 хвилині ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння із результатом 1,48 проміле.

З переглянутого в суді відеозапису проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння вбачається, що використаний технічний засіб показав наявність етилового спирту у видихуваному ОСОБА_1 повітрі в кількості 1.48 проміле.

Також з вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 після оголошення йому результатів тестування погодився із ними та не забажав їхати до закладу охорони здоров`я для проходження повторного тестування на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними в матеріалах справи актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до медичної установи, де останній під розпис відмовився пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджується відеозаписом з відео-реєстратора службового автомобіля працівників поліції.

Таким чином, оцінивши у сукупності дослідженні докази, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння повністю доказана та його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Слід зазначити, що огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським у відповідності до ст. 266 КУпАП, а саме з використанням спеціальних технічних засобів та із застосовуванням технічних засобів відеозапису, матеріали якого долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, а тому посилання ОСОБА_1 на порушення поліцейським процедури проведення його огляду на стан сп`яніння не знайшло підтвердження під час судового розгляду справи.

Так, згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

За змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

З переглянутого в суді відеозапису з бодікамери поліцейського слідує, що ОСОБА_1 погодився із результатами огляду на стан сп`яніння та після повідомлення йому поліцейським про результати тестування та складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП, не озвучив поліцейському свою незгоду із результатами огляду та не виявив бажання їхати до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння, не заперечував проти складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення по факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та розписавшись у протоколі будь-які зауваження до нього не заявив.

Більш того, в матеріалах справи наявне направлення ОСОБА_1 до медичної установи на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, де ОСОБА_1 під розпис відмовився пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Дослідженні докази у вказаній справі є послідовними та доповнюють один одного, відповідають обставинам справи, а тому не викликають сумнів у їх достовірності та поза розумних сумнівів доводять вину ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що було зафіксовано поліцейським в порядку ч. 2 ст. 266 КУпАП з використанням спеціальних технічних засобів та із застосовуванням технічних засобів відеозапису.

А тому, приходжу до висновку, що працівник поліції складаючи протокол про адміністративне правопорушення, діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом, а ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б спростували обставини викладені у протоколі.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, особу порушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також його майновий стан.

Приймаючи до уваги наведене, приходжу до висновку про необхідність накладання на правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами, а також стягнути з нього на користь держави судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 130 ч. 1, 221, 251, 268, 283, 284, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

Постановив:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 гривень 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Ляху Г.О.