Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/137/22 Головуючий у суді І-ї інстанції Нерода Л. М.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2022 року. м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Олексієнко І.С.,

за участю захисника Ковальова А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький, дистанційно в режимі ведеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Ковальова А.І. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого охоронцем в ТК «Міленіум», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним за ч.2 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 09.03.2022 року о 20 год. 30 хв. в м. Олександрія Кіровоградської області, по проспекту Соборному, ОСОБА_1 , повторно протягом року, керував автомобілем «ZAZ Vida», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, млява мова. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП. Суд своє рішення мотивував тим, що вина правопорушника підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 09.03.2022 року серії ДПР18 № 241769; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 09.03.2022 року; письмовими пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; довідкою Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 10.03.2022 року, відповідно до якої постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.07.2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

У поданій апеляційній скарзі захисник Ковальов О.І. в інтересах ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду та скасувати її як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постанова суду прийнята за умов неповного з`ясування всіх істотних обставини справи та містить суперечливі висновки, зроблені на підставі дослідження неналежних доказів. Так, Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області не забезпечив участі у розгляді справи ОСОБА_1 та його захисника, не вчинивши таким чином усіх можливих дій для встановлення об`єктивної істини у справі. Зокрема поза увагою місцевого суду залишилася та обставина, що ОСОБА_1 був зупинений не співробітниками поліції, а озброєними автоматами бійцями територіальної оборони, які, погрожуючи водієві зброєю фактично примусили його дати письмові пояснення, які лягли в основу оскаржуваної постанови. Крім того, Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області не було з`ясовано чи був виконаний співробітниками поліції покладений на них законодавством обов`язок запропонувати особі, відносно якої є підозра стосовно перебування у стані сп`яніння, проходження огляду на визначення такого стану на місці зупинки транспортного засобу. Не були викликані до суду свідки адміністративного правопорушення - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вважає безпідставним висновок місцевого суду щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, оскільки матеріали справи не містять направлення останнього до закладу охорони здоров`я. Отже, суд формально підійшовши до розгляду справи, та, не маючи достатньої кількості доказів для її справедливого вирішення, дійшов нічим необґрунтованого висновку щодо підтвердження вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що копія оскаржуваної постанови була отримана захисником Шевченка О.А. безпосередньо у суді першої інстанції 13 квітня 2022 року. Про дату та час розгляду справи ані ОСОБА_1 , ані його захисник не повідомлялися, що свідчить про відсутність у скаржника будь-якої інформації про факт проведення судового засідання та про ухвалене рішення до 13 квітня 2022 року. Зазначену обставину вважає поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2022 року по справі № 398/849/22, що дає підстави для його поновлення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши висновок захисника Ковальова А.І., який підтримав апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як убачається із матеріалів справи, постанова суду першої інстанції за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення була постановлена 07.04.2022 року за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Ковальова А.І., що підтверджується даною постановою суду.

Матеріали справи містять дані про отримання копії судового рішення захисником лише 13.04.2022. Таким чином, враховуючи обставини, на які посилається захисник та враховуючи вимоги ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, з урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд приходить до висновку, що захисник Ковальов А.І. пропустив строк на оскарження постанови суду з поважних причин, а тому пропушений строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 4 Розділу І Інструкції визначає, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Положення п.12. Розділу ІІ Інструкції визначають, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 09.03.2022 року серії ДПР18 № 241769 (а.с.1), письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 09.03.2022 року, відповідно до яких останній визнав, що перед тим, як сісти за кермо транспортного засобу, вживав марихуану, від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння відмовився (а.с.2); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 09.03.2022 року, які були запрошені в якості свідків і в їх присутності ОСОБА_1 визнав, що перед керуванням вживав наркотичний засіб марихуану і відмовився проходити огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння (а.с.3,4); довідкою Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 10.03.2022 року, відповідно до якої постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.07.2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с.5).

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, з огляду на що, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях останнього правопорушення, за яке він притягнутий судом першої інстанції.

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Так, ст.130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а не керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, не заслуговують на увагу та спростовуються сукупністю даних, що містяться в матеріалах провадження.

Більш того, з пояснень, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, самого ОСОБА_1 , вбачається, що він не заперечував про те, що перед тим, як сісти за кермо транспортного засобу, вживав марихуану. (а.с.2)

Не викликають жодних сумнівів у достовірності і письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941, а їх зміст узгоджується з фактичними обставинами правопорушення, наведеними у протоколі та переконливо доводить, що саме в присутності двох свідків водій ОСОБА_1 09.03.2022 року відмовився на вимогу поліцейського від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Доводи апелянта стосовно недостовірності наявних в матеріалах провадження пояснень свідків та сумніви у їх неупередженості у зв`язку з тим, що свідків не було допитано у судовому засіданні, апеляційний суд вважає не обґрунтованими, оскільки дослідженими матеріалами справи встановлено, що дані, зазначені у поясненнях свідків, складені у відповідній формі, та з їх змісту чітко і зрозуміло вбачаються всі фактичні обставини події, які узгоджуються з відомостями у протоколі про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду справи судом не встановлено даних про те, що у громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є свідками відмови ОСОБА_1 від проходження огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, були підстави для обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення. Більш того, захисник під час апеляційного розгляду не заперечував сам факт керування ОСОБА_1 09.03.2022 року транспортним засобом і в присутності саме двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами захисника, який заперечив вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ні ОСОБА_1 , ні захисник Ковальов А.І. не надали.

Відтак, згідно сукупності досліджених доказів, судом правильно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, - відмови від проходження огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, повторно, протягом року.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не було видано направлення на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, є також необґрунтованими.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Аналіз положень вищезазначеного Порядку дає підстави стверджувати те, що направлення на проведення огляду видається водію, який виявив згоду на проведення такого огляду, але такої згоди, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 не надавав.

Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважаю, що відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що поліцейський не пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, суд апеляційної інстанції вважає не обгрунтованими, оскільки відповідно до п.12. Розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу не передбачено нормами діючої вищевказаної Інструкції.

Отже, дії поліцейського по складанню протоколу про адміністративне правопорушення у даній справі відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та нормам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», не оспорювалися ОСОБА_1 в порядку ст. 267 КУпАП.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд розглянув справу у його відсутності та відсутності ОСОБА_1 , тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, то апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права одне з підвалин демократичного суспільства закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Згідно з пунктом 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Так, з огляду на положення ст.268 КУпАП, за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 та його захисник Ковальов А.І. дійсно не були присутніми в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 07.04.2022 року.

Між тим, ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що дана справа розглядається в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області, не вжив заходів для явки до суду для з`ясування стану розгляду справи. Прицьому, 15.03.2022 уклав угоду із захисником Ковальовим А.І. для захисту його прав.

Водночас, захисник-адвокат Ковальов А.І. ознайомлювався з матеріалами адміністративної справи, тобто був обізнаний у тому, що матеріали справи щодо ОСОБА_1 знаходяться вже на розгляді у суді, тобто як і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності так і захисник, повині добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді, цікавитись провадженням у справі, однак до суду не з`явились.

Більш того, дата та місце розгляду справи 07.04.2022 року місцевим судом вказувались на офіційному сайті Судової влади http://court.gov.ua/assignments/ в розділі «Список судових справ, призначених до розгляду».

Однак, клопотання про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 та його захисника суду першої інстанції не надходило.

Між тим, у відповідності до ст. 271 КУпАП, дана категорія справ до вичерпного переліку за якими обов`язкова присутність захисника, не відноситься, а тому суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, розглянув адміністративну справу.

До того ж, права передбачені ст.268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом виклику його до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався в обізнаності ОСОБА_1 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися, передбаченими ст.268 КУпАП, правами. Так, при розгляді справи в апеляційному суді брав участь захисник, однак будь-яких доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 винним за ч.2 ст.130 КУпАП, суду не надав.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу захисник в інтересах ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній в своїх письмових поясненях не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував взагалі.

На підставі викладеного, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а протокол про адміністративне правопорушення розглянутий судом першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку разом з дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами є достатніми для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_4 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 09.03.2022 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем «ZAZ Vida», державний номерний знак НОМЕР_1 , тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, взявши до уваги характер вчиненого правопорушення і врахувавши, що санкція ч.2 ст.130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді районного суду щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Ковальову А.Г. строк на апеляційне оскарження постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника Ковальова А.Г., що дії в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: