Справа №591/5431/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Янголь Є.В.
Номер провадження 33/816/23/22 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонер, місце проживання АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2021 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік за те, що 25 липня 2021 року о 22:32 год., в м. Суми по вул. Г. Крут, в районі буд. 36 керував транспортним засобом Нyundai Santa fe д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у найближчому закладі охорони здоров`я категорично відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді скасувати, прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вказана постанова судді постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, та що висновки судді не відповідають фактичним обставинам справ.

Апелянт вказує, що складений відносно протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, що суддя, в обґрунтування його вина, послався на протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, письмові пояснення свідків та на відеозаписи з відеореєстратора та нагрудних камер працівників поліції, при цьому, в матеріалах справи будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту керування ним транспортним засобом відсутні.

З відеозапису, врахованого суддею, вбачається, що о 22 год. 32 хв. 25 липня 2021 року він знаходиться біля транспортного засобу, який стоїть, а патрульні станом на 22 год. 32 хв. вже розпочали розгляд справи про адміністративне правопорушення, відеоматеріал, на якому було б зафіксовано рух автомобіля під його керуванням по вулицях міста в матеріалах відсутній, а тому, у суду не було жодних підстав визнавати його винним за вказане правопорушення, об`єктивна сторона якого полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Також, апелянт вказує на те, що підстав для зупинки транспортного засобу, передбачених ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», у працівників поліції не було, вони підійшли до транспортного засобу де він знаходився, мотивуючи це тим, що він ( ОСОБА_1 ) нібито порушив правила дорожнього руху, а які саме, не назвали, чим порушили вимоги вказаного закону. При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо причини зупинки його транспортного засобу.

Крім того, апелянт посилається на відсутність у нього на момент зупинки ознак алкогольного сп`яніння, що не давало підстав працівникам поліції для направлення його на огляд на стан сп`яніння. Аналізуючи відео з нагрудних камер поліцейських та наявні у матеріалах справи документи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння, з метою встановлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_2 працівниками поліції взагалі не проводився, а вказані ознаки алкогольного сп`яніння та направлення до медичного закладу є надуманими та не відповідають дійсності.

Також, апелянт вказує на порушення п.п.4,5 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, оскільки ні поліцейський, ні лікар не проінформували його стосовно того, чим саме проводиться його перевірка на стан алкогольного сп`яніння, тому, його огляд на стан алкогольного сп`яніння вважається недійсним і не може бути доказом його керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що виключає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП та свідчить про відсутність в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Крім того апелянт зазначає, що у протоколі від 25 липня 2021 року відсутні посилання на технічні засоби, якими поліцейські здійснювали відеофіксацію, що свідчить про неналежність та недопустимість вказаного доказу, також, у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення у графі «До протоколу додається;» вказано про доказ на підтвердження його лише акт огляду на стан сп`яніння.

Також апелянт звертає увагу і на те, що в мотивувальній частині оскаржуваної постанови зазначено, що в судове засідання він не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відомостей про поважні причини неявки суду не надав, проте, таке твердження суду не відповідає дійсності, оскільки доказів про належне його повідомлення про день та час розгляду справи в матеріалах справи немає.

З огляду на вищевикладене, апелянт вважає недоведеним належними та допустимими доказами наявність в його діях складу правопорушення, у вчиненні якого його визнано винним постановою суду м. Чернівці від 29 вересня 2021 року, вказує, що до адміністративної відповідальності він раніше не притягався, посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті постанови було порушено вимоги ст.ст. 245, 246, 251, 252, 268, 280, 283 КУпАП України, а тому, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293, ст. 294 КпАП України постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці необхідно скасувати як незаконну.

Апеляційний розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 , судові повістки, які направлялися на відому суду адресу з викликом останнього у судові засідання, призначені на 29 листопада 2021 року та на 21 грудня 2021 року, поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Разом з тим, судова повістка з викликом в судове засідання, призначене на 12 січня 2022 року була вручена ОСОБА_1 , проте, останній в для участі у розгляді справи до апеляційного суду не з`явився, причини такої неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав.

При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності апелянта, апеляційний суд враховує наступне.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується той факт, що апеляційним судом було вжито достатньо заходів для забезпечення права ОСОБА_1 на справедливий суд, а саме, за відсутності даних про належне його повідомлення про час, день та місце розгляду справи, судові засідання відкладались на інші дати.

Проте, у ч.ч. 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що ОСОБА_1 , будучи повідомленим належним чином про призначення судового засідання на 12 січня 2022 року, знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває його апеляційна скарга, в дане судове засідання за викликом не з`явився, раніше направлені судові повістки не отримував, апеляційний суд дійшов висновку, що останній не бажає приймати участь у апеляційному розгляді даної справи.

За таких обставин, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, з метою розгляду даної справи у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для подальшого її відкладення та вважає за можливе здійснити розгляд поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги у відсутність апелянта, і у даному випадку його права на доступ до правосуддя не є порушеними.

При цьому, перевіряючи законність прийнятого рішення в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП - відмова водія від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Так, факт вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення, було встановлено суддею під час ретельного дослідження всіх обставин справи та перевірки їх доказами, а саме, на підставі протоколу серії ААБ№205927 від 25 липня 2021 року, складеного відносно останнього, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, зі змісту якого вбачається, що такий огляд не проводився, письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу - газоаналізатору алкотестер «Драгер» так і найближчому медичному закладі, відеозаписів з відеореєстратора та нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і визнавати їх неналежними та недопустимими, про що зазначає апелянт в апеляційній скарзі, у апеляційного суду підстави відсутні.

При цьому, на спростування доводів цапенята, саме відеоматеріалом з відеореєстратора патрульного автомобіля працівників поліції, який було переглянуто апеляційним судом в порядку підготовки справи до розгляду, підтверджується факт керування ОСОБА_1 автомобілем та спростовуються доводи апелянта з приводу того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що він керував транспортним засобом. З відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що після зупинки транспортного засобу під керуванням, як з`ясувалося, ОСОБА_1 , останньому було повідомлено причини такої зупинки, а саме, що він на вул. Г. Крут перетнув дві розмітки проїзної частини доріг, на їх вимогу зупинитися не відреагував, а почав тікати, у зв`язку з чим працівники поліції вимушені були здійснювати переслідування автомобіля до повної його зупинки, що і відбулося. В подальшому, у процесі спілкування, у працівників поліції виникла підозра, що ОСОБА_1 , за зовнішніми ознаками, перебуває у стані сп`яніння, у зв`язку з чим було запропоновано йому пройти огляд, у передбаченому законом порядку, на що останні відповів відмовою. Жодних порушень, які б свідчили про наявність в діях працівників поліції грубих порушень вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», на що посилається апелянт в поданій апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апелянта про те, що працівниками поліції було порушено вимоги Також, апелянт вказує на порушення п.п.4,5 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, оскільки ні поліцейський, ні лікар не проінформували його стосовно того, чим саме проводиться його перевірка на стан алкогольного сп`яніння, то вони є безпідставними та надуманими, з врахуванням того, що огляд останнього лікарем на стан сп`яніння взагалі не проводився, у зв`язку з його відмовою, як і не проводився він, з цих же підстав, і на місці зупинки транспортного засобу. При цьому, на підтвердження того, що відмова пройти огляд була обумовлена тим, що працівники поліції намагалися провести огляд не за допомогою спеціальних технічних засобів, як того вимагає закон, а іншими, забороненими засобами, ОСОБА_1 доказів не надав.

Крім того, посилання апелянта на те, що у складеному відносно нього протоколі від 25 липня 2021 року відсутні посилання на технічні засоби, якими поліцейські здійснювали відеофіксацію, а також, у графі «До протоколу додається» вказано про доказ на його підтвердження лише акт огляду на стан сп`яніння, жодним чином не свідчать про неналежність та недопустимість вказаного доказу. Зазначений протокол, відповідно до ст. 256 КУпАП, містить дату і місце його складення, посада та прізвище, ім`я, по батькові особи, яка його склала, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Крім того, у вказаному протоколі є дані про свідків, у присутності яких він був складений, пояснення самого ОСОБА_1 , його особистий підпис, а також, на спростовування доводів апеляційної скарги, у протоколі зазначено про те, що до нього додаються пояснення двох свідків та відеоматеріал, розписка ОСОБА_5 , який, після відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, зобов`язався залишити його на місці постійної стоянки та не допускати останнього до керування, і в тому числі, а не тільки, й акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Посилання апелянта на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення у його відсутність суддя зазначивши про його належне повідомлення, що фактично не відповідає дійсності, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи підтверджується те, що судовий розгляд даної справи неодноразово відкладався на задоволення клопотань ОСОБА_1 , останній раз на 29 вересня 2021 року, судова повістка, направлена на його адресу повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», однак, відповідально до ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП, п. 91, 99, 100, 101 «Правил надання послуг поштового зв`язку», позиції, викладеній у постанові ВП ВС № 800/547/17 від 25 квітня 2018 року, останній вважається таким, що своєчасно сповіщений у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду вказаної справи.

При цьому, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість доводів апелянта стосовно того, що неналежними та недопустимими доказами встановлено наявність в його діях склад правопорушення, у вчиненні якого його визнано винним постановою суду Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2021 року, яку він вважає такою, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293, ст. 294 КУпАП підлягає до скасування як незаконна, оскільки Сумським апеляційним судом переглядається постанова судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і обставин, за яких можливо було б дійти висновку про її незаконність, під час апеляційного перегляду не встановлено.

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, всупереч доводам апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді районного суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2021 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.