17.01.2022 227/5244/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Любчик В.М., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції № 1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

у грудні 2021 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 316115 від 27 грудня 2021 року ОСОБА_1 , 27 грудня 2021 року о 22.00 годині на автодорозі Т-05-15 між м. Добропілля та смт. Святогорівка керував автомобілем Volkswagen Golf з державним номерним знаком НОМЕР_1 та не був уважним, не встежив за дорожньою обстановкою та не дотримавшись бокового інтервалу скоїв зіткнення з невідомим чоловіком, який вийшов із-за автомобіля Джилі СК з державним номерним знаком НОМЕР_2 , припаркованого біля правого краю проїзної частини, в результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 2.3. (б) та 13.1. Правил дорожнього руху.

У вину ОСОБА_1 ставиться те, що він вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що 27 грудня 2021 року приблизно о 22.00 годині керував автомобілем Volkswagen Golf з державним номерним знаком НОМЕР_1 по дорозі Олександрівка-Покровськ-Константинопіль, між м. Добропілля та смт. Святогорівка, рухався прямо та із припаркованого автомобіля виходив чоловік в стані алкогольного сп`яніння, який зачепив праве бокове дзеркало, можливо зачепив дверима, тому що тілом неможливо нанести такі пошкодження. Після цього ОСОБА_1 зупинився, до нього підійшли двоє чоловіків в нетверезому стані та сказали, що претензій до нього не мають, потім сіли в автомобіль і поїхали. ОСОБА_1 додав, що рухався зі швидкістю приблизно 50-60 км/год. проїзна частина мала декілька колій і була слизька у зв`язку з тим, що випав сніг. працівники поліції не встановили всі обставини справи, навіть не допитали іншого учасника процесу. Подію було зафіксовано на відеореєстраторі, під час огляду якого і було встановлено інший автомобіль. відео з реєстратора не зберіглося, оскільки після ДТП він поїхав до іншого міста, а по приїзду перевірив відеореєстратор, однак виник перезапис.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом за кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Системний аналіз норм ст. 124 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності до приписів ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із викладеного слідує, що під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

Питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення - передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.

Відповідно до ст. 124 КУпАП, відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Стаття 124 КУпАП є бланкетною нормою. Адміністративна відповідальність настає в разі порушення суб`єктами адміністративного правопорушення відповідних пунктів Правил дорожнього руху України.

Згідно Закону України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху, єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.

Згідно із вимогами пункту 2.3 «б» Правил дорожнього руху, порушення яких працівниками поліції інкриміновано ОСОБА_1 , для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 13.1 Правил дорожнього руху, порушення якого працівниками поліції також інкриміновано ОСОБА_1 , передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 316115 від 27 грудня 2021 року вбачається, що 27 грудня 2021 року о 22.00 годині на автодорозі Т-05-15 між м. Добропілля та смт. Святогорівка водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Golf з державним номерним знаком НОМЕР_1 та не був уважним, не встежив за дорожньою обстановкою та не дотримавшись бокового інтервалу скоїв зіткнення з невідомим чоловіком, який вийшов із-за автомобіля Джилі СК з державним номерним знаком НОМЕР_2 , припаркованого біля правого краю проїзної частини. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, крім іншого: відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Проте, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 316115 від 27 грудня 2021 року не конкретизовано місце ДТП, а саме вказано, що подія відбулась на автодорозі Т-05-15 між м. Добропілля та смт. Святогорівка, тоді як у схемі місця ДТП від 27 грудня 2021 року вказано, що подія відбулась на автодорозі Олександрівка-Покровськ-Константинопіль 3км+50м.

У протоколі дата народження особи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не відповідає даті народження ОСОБА_1 , а саме « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що чоловік вийшов із-за автомобіля Джилі СК з державним номерним знаком НОМЕР_2 , однак не встановлено водія даного автомобіля, який би міг бути свідком події, а також відсутні посилання особи, яка зіткнулась з автомобілем, та не встановлено дану особу.

Крім того, схема місця ДТП не містить відомостей про інших учасників події, місця розташування автомобіля Джилі СК з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який ніби то об`їжджав ОСОБА_1 та вказівки під чиїм керуванням був даний автомобіль, який саме був інтервал між автомобілями, з чого б вбачалось порушення п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху.

Тобто, праціниками поліції під час складання протоколу не було вжито заходів для встановлення особи іншого учасника ДТП та свідків, хоча в протоколі і міститься інформація про автомобіль, з яким начебто не витримано бокового інтервалу, а саме Джилі СК з державним номерним знаком НОМЕР_2 , та не долучено до протоколу будь яких інших доказів, які б підтверджували провину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП, яке йому інкрімінується, окрім його особистих пояснень та схеми місця ДТП, на якій зображено його автомобіль на автодорозі.

Отже, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, відсутні належні і допустимі докази того, що ОСОБА_1 був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, а саме скоїв зіткнення з невідомим чоловіком.

Таким чином, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення докази не містять у собі достатніх даних, які б безпосередньо вказували на порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3 (б), 13.1 ПДР України та, що внаслідок саме цих порушень настали наслідки у виді пошкодження транспортного засобу, оскільки згідно схеми місця ДТП ОСОБА_1 рухався у своїй смузі руху, де були відсутні будь-які перешкоди.

Також суд зауважує, що в п.1.4 ПДР вказано, що кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ПДР.

Згідно ПДР, водій не тільки не зобов`язаний передбачати те, що інший учасник дорожнього руху під час наближення до нього застосує такі дії, які не відповідають вимогам ПДР і загрожуватимуть безпеці, а й має право розраховувати на виконання ним вимог ПДР щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Дорожня ситуація, безпека якої може бути забезпечена відповідними до вимог ПДР діями суб`єкта, що наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її, не може розглядатись як небезпечна, що дає підстави стверджувати з технічної точки зору, що за наявності обох ознак небезпеки, а саме при наближенні іншого учасника руху, яке загрожує безпеці, небезпека для руху виникає в момент, коли його дії перестають відповідати вимогам ПДР.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді. Також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 жовтня 2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи, що судом не здобуто доказів про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь, як передбачено ч. 3 ст. 62 Конституції України, суд дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, вважаю, що справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 124, 247, 256, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова оголошена негайно.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.М. Любчик

17.01.22