Справа № 303/2705/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Белли В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/402/21 за апеляційною скаргою захисника - адвоката Белли В.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2021.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, не працюючий, визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч ) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №432127 від 18.03.2021 та постанови судді від 11.05.2021 вбачається, що 18.03.2021 біля 10 год. 30 хв., на 13 км автодороги Мукачево-Рогатин, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц Спрінтер» д/н знак НОМЕР_1 , перевозив більше п`яти пасажирів, чим порушив п.2 постанови Кабінету Міністрів України за №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

В апеляційній скарзі захисник адвокат Белла В.М. просить постанову суду скасувати, а справу закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає проте, що постанова суду є необґрунтованою та незаконною через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. На його думку, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції було допущено грубі порушення, які, зокрема, виразились у тому, що ОСОБА_1 ставлять у вину порушення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №1236, редакція якої не відповідає суті правопорушення, яке викладено у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду щодо останнього. Зазначає, що у день події ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною, донькою, а також ще чотирма родичками, серед яких двоє неповнолітніх дітей до 14 років прямували до лікарні в м.Ужгород, а тому працівники

-2-

поліції безпідставно склали щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до п.п.11 п.3-5 постанови Кабінету Міністрів України, здійснення перевезень легковими автомобілями у кількості пасажирів не більше п`яти чоловік без врахування дітей віком до 14 років не забороняється. Просить також врахувати, що ОСОБА_3 був зупинений працівниками поліції за відсутності законної підстави, у супереч вимог ст.35 Закону України «Про національну поліцію», а тому всі наступні дії поліцейських, у тому числі складання протоколу про адміністративне правопорушення є незаконними. Така правова позиція викладена у постановах ВСУ №473/1404/17 від 20.11.2020, 686/11314/17 від 15.03.2019. 161/7068/16-а від 22.10.2019, 357/10134/17 від 23.10.2019, 537/2088/17 від 15.05.2019. Для об`єктивного та повного дослідження обставин справи, на його думку, необхідно допитати свідків - пасажирів автомобіля, для встановлення віку, а також працівника поліції Зеленяка М.І. щодо з`ясування причини зупинки.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Белли В.М., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника адвоката Белли В.М. підлягає до задоволення, з таких підстав.

У відповідності до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно дотримуватися принципів диспозитивності, свободи в поданні учасниками справи суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист, верховенства права, а також прецедентної практики Європейського суду з прав людини, спрямованої на додержання положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої стандарти та вимоги кримінального провадження поширюються на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» рішення від 15.05.2008, справа «Озтюрк проти Німеччини» рішення від 21.02.1984, «Маліге проти Франції» рішення від 23.09.1998, «Гурепко проти України» від 08.04.2010).

Диспозиція статті 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення він інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм.

-3-

Серед ознак такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №432127 від 18.03.2021, ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він 18.03.2021 біля 10 год. 30 хв., на 13 км автодороги Мукачево-Рогатин, керуючи транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц Спрінтер» д/н знак НОМЕР_1 перевозив більше п`яти пасажирів, чим порушив п.2 постанови Кабінету Міністрів за №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Порушення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 встановив у діях ОСОБА_1 і суд в оскаржуваній постанові.

Проте пункт 2 вказаної постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 не встановлює відповідальності за дії, які ставляться у вину ОСОБА_1 , на що суд не звернув уваги.

Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказане правильне посилання на конкретну норму закону щодо дотримання вимог в умовах карантину, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності.

Особа, уповноважена складати протокол, належним чином не виклала суть вчиненого адміністративного правопорушення, що призвело до неконкретності змісту зазначеного протоколу.

Суд першої інстанції на вказане порушення вимог закону уваги не звернув, обґрунтував винуватість ОСОБА_1 нормами, які не містять відомостей про заборони, що застосовані на період дії карантину.

З огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, апеляційний суд вважає, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Обставини, які зазначені посадовими особами, у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

-4-

Також слід зазначити, що згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Посилання у постанові суду першої інстанції, на пп.11 пункту 3-5 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 є не прийнятним, оскільки при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не вправі виходити за межі своєї компетенції щодо зміни змісту протоколу стосовно фактичних обставин справи та конкретних дій, які були вчинені особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, апеляційний суд констатує, що в доданих до протоколу матеріалах відсутні докази щодо точної кількості пасажирів, яких перевозив ОСОБА_1 , жодних письмових пояснень пасажирів, свідків з цього приводу в матеріалах справи немає.

З огляду на наведене, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи апеляційної скарги в частині зазначення, що серед пасажирів, який перевозив ОСОБА_1 було двоє дітей віком до 14 років, а тому загальна кількість пасажирів не перевищувала встановлену межу.

Доводи захисника про безпідставну зупинку ОСОБА_1 апеляційний суд не перевіряє, оскільки вони не впливають на обставини, які підлягають доказуванню у цій справі.

Сукупність наведених вище обставин доводить невідповідність прийнятої судом постанови вимогам закону, свідчить про односторонній та формальний підхід суду щодо об`єктивного, неупередженого та законного розгляду справи на підставі з`ясування всіх обставин, що мають значення для її правильного вирішення та неупередженої оцінки всіх доказів у справі в їх сукупності та взаємопов`язаності.

Апеляційний суд вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП адміністративного правопорушення.

Тому, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП адміністративного правопорушення, про доведеність його вини в скоєнні даного правопорушення, є таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та наявних у матеріалах справи доказах.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30. 05. 2013,

-5-

заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), у яких ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП адміністративного правопорушення, а тому доводи апеляційної скарги захисника про відсутність складу даного адміністративного правопорушення визнаються обґрунтованими.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.247,294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника адвоката Белли В.М. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2021 про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: