КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада2022року місто Київ.

Справа 753/13074/22

Апеляційне провадження № 33/824/3584/2022

Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ Желепи О.В. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року

в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 492140 від 21 жовтня 2022 року - ОСОБА_1 24 лютого 2022 року о 20 годині по АДРЕСА_2 вчинила домашнє насилля економічного характеру, не впускала чоловіка до будинку.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП закрито на підставі ст. 38 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з такою постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, та винести нову постанову якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу та події адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що протокол про адміністративне правопорушення складений 21 жовтня 2022 року, тоді як події що у ньому зазначені відбулись 24 лютого 2022 року, тобто протокол складений після спливу 8 місяців від дня інкримінованої події. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складений дільничим офіцером за місцем реєстрації сторін у м. Києві, тоді як саме правопорушення по суті повинно було відбутись за адресою АДРЕСА_2 . Тобто, дільничий офіцер не мав права складати протокол про адміністративне правопорушення не фіксуючи при цьому сам факт адміністративного правопорушення.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано суті правопорушення, що є порушенням вимог ст. 256 КУпАП.

Крім того, у постанові вказано, що ОСОБА_1 з`явилась до суду та підтвердила обставини зазначені у протоколі, однак вказане не відповідає дійсності. ОСОБА_1 не визнала та не визнає обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також суд першої інстанції не врахував, що саме ОСОБА_1 є постраждалою особою, що підтверджується копією заборонного припису, що наявний в матеріалах справи.

У судовому засіданні 28 листопада 2022 року захисник ОСОБА_1 адвокат Роспотнюк Владислав Олександрович доводи апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити.

ОСОБА_1 зазначила, що вказаних у протоколі подій насправді не було, 24 лютого 2022 року вона перебувала у м. Києві, оскільки у її дитини було день народження. Крім того, зазначила, що у суді першої інстанції судове засідання не відбулось, ніяких пояснень вона не надавала, а тим більше не визнає обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Просила задовольнити апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Вивчивши та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила обставини, викладенні в протоколі, пояснивши, що зробила для себе належні висновки, щиро розкаялася, просила суд суворо її не карати та обмежитись усним зауваженням.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується письмовими матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАВ № 492140 від 21 жовтня 2022 року, з якого убачається, що ОСОБА_1 24 лютого 2022 року о 20 год. 00 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство економічного характеру, не впускала чоловіка до будинку; заявою гр. ОСОБА_2 яка зареєстрована в Дарницькому УП ГУНП м. Києва щодо вчинення його дружиною гр. ОСОБА_1 відносно нього домашнього насильства.

Однак апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності складено дільничим Дарницького УП 21 жовтня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_2 зареєстрованій Дарницьким УП ГУНП у м. Києві від 21 жовтня 2022 року. У заяві вказано, що ОСОБА_1 24 лютого 2022 року о 20 год 00 хв вчинила домашнє насилля, а саме забрала ключі від дачі, яка знаходиться АДРЕСА_2 , та не пускала ОСОБА_2 до дачі.

На підставі даної заяви було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 492140 від 21 жовтня 2022 року в якому склад адміністративного правопорушення викладено наступним чином: 24 лютого 2022 року о 20 годині по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинила домашнє насилля економічного характеру, не впускала чоловіка до будинку.

Однак, вказані обставини не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Крім того, в матеріалах справи, окрім заяви ОСОБА_2 , не міститься більше будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 .

У поясненнях, які ОСОБА_1 надала у апеляційному суді, остання заперечує, що у суді першої інстанції взагалі відбулось судове засідання, та що вона визнавала свою вину, оскільки подій, що описані у протоколі про адміністративне правопорушення, взагалі не було.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що події викладені у протоколі про адміністративне правопорушення датовані 24 лютим 2022 року, тоді як сам протокол складено 21 жовтня 2022 року, тобто через 8 місяців після наче б то вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується де відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях, та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.ст. 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Правові системи містять доктрини, які допомагають судам уникнути несправедливості, яка могла б виникнути, якщо б правові норми застосовувала суворо в кожному випадку, незалежно від того, наскільки незвичними є обставини.

Такою доктриною у правовій системі України і є практика ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівів.

Крім того, у справі «Малофєєва проти росії» (рішення від 30 05 2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Суд не може за умови наявності певної неповноти чи суперечностей, взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, оскільки зазначене становить порушення ч 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (рішення у справі «Карелін проти росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09 2016 р.)

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України»Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Суд повинен керуватися саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Враховуючи положення ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, відповідно до ст. 173-2 КУпАП відповідальність настає у разі вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Пунктом 3 ч.1 ст.1Закону України «Прозапобігання тапротидію домашньомунасильству» у визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.4 ст.1 цього Закону, економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Об`єктивна сторона ч.1 ст.173-2КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому, суб'єктивна сторона - прямий умисел.

Так, обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого економічного насильства відносно ОСОБА_2 , а й про завдання внаслідок цього шкоди .

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріалами справи не доведено обставин вчинення та наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення місцем вчинення є смт. Бишів, Київська обл., вул Першотравнева 41, однак справа розглядалась Дарницьким районним судом м. Києва з порушенням правил підсудності.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, є не обґрунтованим та не підтверджується зібраними по справі доказами.

За наслідками перевірки постанови суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суддею місцевого суду вимоги зазначених норм дотримані не були, що призвело до прийняття сумнівного, з точки зору його законності та обґрунтованості рішення.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 підлягає скасуванню, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закриттю, у зв`язку з відсутністю події та складускладу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.В. Желепа