Справа № 136/1624/22
провадження №3/136/652/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., за участі особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Щавінського К.С., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , громадянина України, працюючий головою ФГ «Чайка», проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли вищевказані матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серія ААБ №024715 слідує, що 23.10.2022 о 19 год. 00 хв. по вул. Некрасова в м. Липовець, Вінницького району, Вінницької області, гр. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2104, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за обставин вказаних у протоколі не визнав, суду пояснив, що 23.10.2022 він перебував у с. Ульянівка, де тримає землі та пасіку, там він перебував цілий день, де обідав та випив горілки, додому у м. Липовець не мав наміру повертатись, утім повз його подвір`я проходив знайомий ОСОБА_2 , який прямував до м. Липовець пішки, в ході спілкування вони вирішили разом поїхати до м. Липовець на його, ОСОБА_1 , транспортному засобі ВАЗ 2104, державний номерний знак НОМЕР_2 , так як у ОСОБА_2 наявне посвідчення водія, а він був на підпитку, проте додому потрібно було повертатись. У транспортному засобі він заснув, а прокинувся вже у м. Липовець біля РЕСу, від того, що замерз, ОСОБА_3 у машині не було, спроби завести транспортний засіб були безрезультатними, оскільки закінчилось пальне, тому він сидів в автомобілі, де й заснув далі. У подальшому його розбудили працівники поліції, поряд ОСОБА_3 також не було, працівники поліції вказали на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд в установленому законом порядку на визначення стану алкогольного сп`яніння або відмовитись від огляду, при цьому він поклався на добропорядність працівників поліції, вказавши, що згоден на їх пропозиції як буде краще, оскільки дуже замерз, він не відмовлявся від огляду, необдумано здійснив запис за вказівкою працівників поліції у протоколі про адміністративне правопорушення після чого його залишили біля транспортного засобу, не відсторонювали від керування. Просив суд провадження у справі закрити, оскільки він не керував транспортним засобом, а огляд взагалі не проводився.

Захисник в судовому засіданні просив суд провадження у справі закрити стосовно його підзахисного, вказуючи на те, що останній не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не виконував функції водія, відсутні будь які належні та допустимі докази на підтвердження даної обставини, відсторонення від керування транспортним засобом, а також проведення огляду в установленому законом порядку його підзахисного у відповідності до вимог ст.266 КУпАП, що свідчить про його недійсність.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності, його захисника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив, що на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, було надано наступні докази, які були безпосередньо досліджені судом, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №024715 від 23.10.2022, у якому зазначено обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в якому викладено суть адміністративного правопорушення, про що зазначено вище;

- письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які додані до протоколу та є аналогічними, відповідно до яких зазначено, що 23.10.2022 відповідно ОСОБА_6 перебувала біля будинку, а ОСОБА_5 у будинку, коли вони почули незрозумілі звуки транспортного засобу поблизу їх будинку, який рухався та не міг виїхати. Вийшовши на вулицю та підійшовши до транспортного засобу ВАЗ 2104, державний номерний знак НОМЕР_2 , вони побачили, що там сидів, як з`ясувалось пізніше, ОСОБА_1 , він не продовжував рух, мав очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме не чітку вимову, внаслідок чого вони зателефонували до поліції;

- Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відносно гр. ОСОБА_1 , в якому зазначено ознаки алкогольного сп`яніння: нестійка хода, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не чітка мова та почервоніння очей. Від проходження огляду відмовився;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 23.10.2022 складене о 20:20 год, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від огляду;

- відеозапис з нагрудної камери поліцейського на CD диску, на якому зафіксовано факт, що особа стоїть на вулиці, транспортного засобу поблизу не має, при спілкуванні із працівниками поліції відрекомендувався ОСОБА_1 , який має очевидні ознаки сп`яніння, а саме: уповільнена мова, похитування. На пропозицію працівника поліції пройти в установленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 вказує, що покладається на працівників поліції, від огляд не відмовляється, як вони скажуть так і зробить, оскільки довіряє новій поліції. Після чого працівник поліції залишає особу та прямує у подвір`я житлового будинку, там стоїть транспортний засіб ВАЗ 2104, державний номерний знак НОМЕР_2 , за метрів 15 від місця де вони спілкувались із ОСОБА_1 , який перебуває в нерухомому стані. Оглянувши автомобіль, працівник поліції повернулась та звернула увагу ОСОБА_1 , що транспортний засіб не має видимих пошкоджень, що він може його забрати, утім має пройти огляд на стан сп`яніння чи від нього відмовитись така процедура. У подальшому, працівник поліції шляхом умовляння констатує, що ОСОБА_1 відмовився від огляд та будуть складені матеріали за порушення п.2.5. ПДР, що тягне відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП та роз`яснює йому права визначені ст.268 КУпАП, свідки на не залучались такі відомості не відображені.

За клопотанням особи, яка притягується до відповідальності та її захисника судом було допитано свідка ОСОБА_2 , який пояснив суду, що він перебував у с. Ульянівка, там його батьківщина, де порався по господарству. ОСОБА_1 є місцевим фермером, з яким він перебуває у гарних стосунках. Вони обоє проживають у м. Липовець. Ввечері, точної дати та часу не пам`ятає, зазначив, що повертався пішки із села додому в м. Липовець, проходячи повз пасіки ОСОБА_1 між ними зав`язалась розмова в ході якої вони вирішили, що оскільки ОСОБА_1 вживав спиртні напої, а він має посвідчення водія, то разом поїдуть додому на транспортному засобі, що належить ОСОБА_1 , за кермо якого він сяде. У ході спілкуванні по дорозі додому ОСОБА_1 заснув у машині. Він їхав у напрямку житлового будинку, де проживає ОСОБА_1 , аби залишити його там та машину, за браком пального не доїхав та зупинився біля житлового будинку що коло РЕСу, спроби розбудити ОСОБА_1 не дали результатів, тому він його залишив у машині.

З метою перевірки повідомлених особою, яка притягується до відповідальності обставин в судовому засіданні було допитано особу, яка складала матеріали про адміністративне правопорушення, ОСОБА_7 , яка суду пояснила, що вони виїхали за викликом, що надійшов на лінію «102». По приїзду побачили на подвір`ї житлового будинку біля РЕСу громадянина, який мав очевидні видимі ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: млява мова, різкий запах алкоголю, хитка хода, він відрекомендувався ОСОБА_1 , у подвір`ї цього будинку було виявлено автомобіль ВАЗ 2104, державний номерний знак НОМЕР_2 . На пропозицію пройти огляд в установленому законом порядку ОСОБА_1 не міг довгий час визначитись чи він бажає проходити огляд, однак у подальшому відмовився, внаслідок чого було складено відповідні матеріали за порушення п. 2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а також було відібрано пояснення у свідків, які долучено до справи та, які підтвердили, що автомобіль рухався вперед та назад.

У судове засідання також викликались свідки, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , будучи належним чином викликані до суду не з`явились повторно, про поважність причин своєї неявки суд не поставили до відома.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суд дійшов висновку про таке.

Так, відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом», тоді як таке визначення наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВСКАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Статтею 251 КУпАП визначено поняття доказів.

Частиною другою вказаної статті покладено обов`язок щодо надання доказів на особу, яка склала матеріали про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено із довідки виданої ВП №4 Вінницького РУП, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія.

У судовому засіданні ОСОБА_1 категорично заперечував обставини щодо виконання ним функцій водія, експлуатації транспортного засобу за призначенням, тобто керування.

Суд не приймає до уваги в якості правдивих пояснення свідка ОСОБА_2 стосовно того, що він керував 23.10.2022 транспортним засобом, що належить ОСОБА_1 , а останній не виконував функцій водія, оскільки він не пам`ятає дати та часу повідомлених суду обставин, його пояснення є сумнівними та не послідовними, а відтак не можуть підтверджувати обставини, що підлягають доказуванню у даному провадженні.

Також суд не може покласти в основу цього судового рішення пояснення свідка ОСОБА_7 , оскільки вони суперечать іншим дослідженим доказам по справі, зокрема запису із нагрудної камери, що був безпосередньо переглянутий судом та відповідно до якого спростовується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом під час фіксації адміністративного правопорушення.

При цьому, суд звертає увагу, що покази особи, що склала матеріали про адміністративне правопорушення можуть бути взяті судом до уваги лише якщо вони узгоджуються із іншими зібраними доказами у справі аби виключити будь які сумніви.

З метою перевірки письмових свідчень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які додані до протоколу і які в судове засідання за викликом суду не з`являлися, суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «ОСОБА_4 проти України»).

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають одне із вирішальних значень для встановлення обставин щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, при цьому дані пояснення свідків спростовуються поясненнями останнього, що потребувало перевірки пояснень свідків «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку» за їх неявки на виклики суду.

З огляду на міркування викладені вище, суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаних свідків, які не були допитані в судовому засіданні і пояснення яких мають вирішальне значення по даній справі.

Відповідно до п.1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм є також особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Аналізуючи зібрані у справі докази, судом не встановлено беззаперечних доказів на підтвердження виконання ОСОБА_1 функцій водія.

У той же час суд звертає увагу, що огляд це дія з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, виявлення ознак алкогольного сп`яніння, їх озвучення працівником поліції та фіксування, обстеження з метою з`ясування перебування особи в стані алкогольного сп`яніння особою уповноваженою на вчинення такої дії.

Разом із цим, із переглянутого відео працівник поліції не назвав, які ознаки алкогольного сп`яніння виявлено у ОСОБА_1 , не вчиняв жодних дій для забезпечення проведення його огляду в установленому законом порядку щодо встановлення стану алкогольного сп`яніння, які б відповідали приписам ст.266 КУпАП. Жодних протиправних дій щодо ухилення від огляду ОСОБА_1 не вчиняв, а навпаки вказав, що як скажете так і зроблю.

Наведене в сукупності свідчить, що огляд ОСОБА_1 взагалі не було проведено працівниками поліції, що є грубим порушенням вимог ст. 266 КУпАП, а відтак він є недійсним.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших належних та допустимих доказів щодо обставин правопорушення є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, поза розумним сумнівом, на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

За правилами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

При цьому суд, не заперечуючи важливість та необхідність профілактичної роботи по недопущенню керування транспортними засобами в стані як алкогольного так і наркотичного сп`яніння, вважає за необхідне наголосити, що така робота має проводитись виключно в правовому полі та не допускати зазіхань на права людини.

Працівник поліції не може свавільно звинувачувати будь-яку особу в тому, що вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння і таким чином надмірно втручатися в її особисте життя.

Лише за наявності об`єктивних ознак, передбачених Інструкцією, поліцейський спочатку має дотриматись процедури законного зупинення транспортного засобу, обов`язково запропонувати особі пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, вживати до цього активних дій, а у разі відмови від огляду чи незгоди з результатами, що має бути відображено із застосовуванням технічних засобів відеозапису безперервно, а в разі неможливості у присутності двох свідків зафіксоване, потім надати особі направлення до медичного закладу, що має бути оформлено із дотриманням вимог Інструкції та прав особи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є недоведеною, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 130, 221, 251-252, 276, 283-284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст.130 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10-ти днів із дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо в поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя Світлана ШПОРТУН