13.01.2022 227/5237/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Любчик В.М., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Красносілля Володимирецького району Рівненської області, громадянина України, працює ФОП « ОСОБА_1 », який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

у грудні 2021 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 463041 від 22 листопада 2021 року, 17 листопада 2021 року о 15.30 годині ОСОБА_1 , який є суб`єктом господарювання, що проводить діяльність у сфері реалізації непродовольчих товарів у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , порушив обмеження, визначені на території, на якій встановлений червоний рівень епідемічної небезпеки, а саме допустив до обслуговування клієнтів співробітника ОСОБА_2 , яка не мала в наявності будь-якого чинного документу, визначеного постановою КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року, на підтвердження повного курсу вакцинації або негативного результату тестування на COVID-19 (ПЛР-тесту), чим порушив пп. 1 п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, зі змінами.

У вину ОСОБА_1 ставиться те, що він вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Своєчасно і належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки від нього до суду не надходило.

За таких обставин та враховуючи вимоги ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа може бути розглянута за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Частиною 2 статті 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.

Частиною 1 ст. 44-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма Закону є бланкетною, тобто не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Так, відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Статтею 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно ч. 2-3 Розділу Х Прикінцевих положень Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», тимчасово, на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з урахуванням епідемічної ситуації, можуть бути запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи щодо фізичних осіб. За порушення встановлених обмежувальних протиепідемічних заходів особи несуть відповідальність згідно із законом.

За порушення правил щодо карантину людей відповідальність передбачена статтею 44-3 КУпАП.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236 (далі Постанова № 1236) (зі змінами, які діяли станом на 22 листопада 2021 року), установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України карантин, продовжено дію карантину, встановленого Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 463041 від 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 , який є суб`єктом господарювання, що проводить діяльність у сфері реалізації непродовольчих товарів у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , 17 листопада 2021 року о 15.30 годині, порушив обмеження, визначені на території, на якій встановлений червоний рівень епідемічної небезпеки, а саме допустив до обслуговування клієнтів співробітника ОСОБА_2 , яка не мала в наявності будь якого документа, визначеного постановою КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року, на підтвердження повного курсу вакцинації або негативного результату тестування на COVID-19 (ПЛР-тесту), чим порушила пп. 1 п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, зі змінами. А також вказано, що ним вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення долучено до протоколу довідку про результати перевірки за повідомленням співробітника, у якій також вказано про порушення ОСОБА_1 пп. 1 п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року.

Відповідно до пп. 1 п. 3-5 Постанови № 1236 (в редакції, яка діяла станом на 17 листопада 2021 року) на території регіонів, на яких установлений червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, зокрема, приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос і закладів громадського харчування в аеропортах.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено «поза розумним сумнівом».

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З урахуванням того, що у фабулі адміністративного правопорушення зазначено пункти Постанови № 1236 (пп. 1 п. 35), які не відповідають самому правопорушенню, ОСОБА_1 не провадить діяльності у сфері громадського харчування, а відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку серії Ж № 774793 від 01 січня 2011 року, ОСОБА_1 здійснює роздрібну торгівлю іншими непродовольчими товарами (меблями), а отже суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Аналогічне положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно пункту 1 ч. 1 ст. ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 44-3, 221, 247, 280, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня складання постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.М. Любчик