Справа № 341/425/22
Провадження № 33/4808/435/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та призначено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто 496,20 грн. судового збору,

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 19.04.2022 о 22 годині 57 хвилин по вул. Галицькій в с. Межигірці ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Драгер 6810», тест № 5448, результат 1,55 % проміле. Своїми діями порушив вимоги п. 2.9«А» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив законність й обґрунтованість постанови суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Апелянт вважає такими, що не заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції з приводу того, що доводи сторони захисту спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності. Вважає такі аргументи необґрунтованими з огляду на те, що суддя не надав належної оцінки доводам адвоката щодо значних порушень, які були вчинені поліцейським при складанні адміністративного протоколу.

Вказує на те, що судовий розгляд справи суддею першої інстанції проведено формально, без з`ясування усіх обставин справи, порушено вимоги щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування та дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стверджує, що суд не мав законних підстав для розгляду справи без участі ОСОБА_1 , оскільки його не було належним чином повідомлено про розгляд справи 24.06.2022 судом щодо нього, відповідна повістка з відміткою про вручення в матеріалах справи відсутня, що, на думку апелянта, є грубим порушенням його прав та процесуальним порушенням.

Апелянт стверджує, що транспортний засіб було зупинено працівниками поліції без законних на те підстав, без поважних причин. В матеріалах справи відсутня постанова з приводу порушення водієм ПДР, а в наявних відеоматеріалах не зафіксовано ні факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , ні причин зупинки транспортного засобу.

Вважає, що для виявлення вказаного правопорушення той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в іншому ж випадку протиправність зупинки ставить під сумнів подальшу процедуру проходження огляду на стан сп`яніння.

На думку апелянта, з огляду на наявні істотні порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, суд повинен визнати вказаний протокол та додані до нього додатки недопустимими доказами, що отримані з істотним порушенням вимог КУпАП.

Апелянт наголошує, що знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є у стані руху, особи у нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, не залежно від наявності ввімкненого двигуна.

Звертає увагу, що суперечливі дії поліцейських, які будучи переконаними, що він керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в подальшому не відсторонили його від керування, акту про відсторонення водія від управління ТЗ не надали.

Вважає, що відеозаписи у справі є неналежним доказом, оскільки на них відсутнє звукове відображення подій, відсутні докази вручення йому Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, що згідно інструкції є обов`язковим, відсутні докази відсторонення від керування транспортним засобом, і взагалі відсутні докази того, що саме він керував транспортним засобом.

Апелянт вважає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, та на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності його вини повинні тлумачитись на його користь.

Просить скасувати постанову суду щодо нього та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Шевчук-Філімон Н.М. не з`явились, хоча в установленому законом порядку були повідомлені про розгляд провадження.

Так, зі змісту матеріалів справи вбачається, що розгляд апеляційної скарги справи ОСОБА_1 відбувається з 08.07.2022 року і розгляд провадження неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою в судове засідання апелянта та його захисника саме у зв`язку із необхідністю забезпечення їх права на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Зокрема, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 призначався в суді апеляційної інстанції на 02 серпня 2022 року, 01 вересня 2022 року, 23 вересня 2022 року , 14 жовтня 2022 року та 02 листопада 2022 року.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства та усталеній судовій практиці, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції та її захисника не є обов`язковою.

Апеляційний суд вважає, що процесуальна поведінка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника свідчать про те, що вони фактично відмовляються від свого права на участь в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Гурепка проти України»)

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне перевірити доводи апеляції щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з наявністю правових підстав для закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Зі змісту апеляційної скарги особи, яка притягається до відповідальності, вбачається, що апелянт не заперечує факту перебування в стані алкогольного сп`яніння та не оспорює результат огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора «Драгер», який склав 1,55 % (проміле). Однак стверджує про неправомірність зупинки транспортного засобу, про відсутність доказів факту керування транспортним засобом саме ним, що, на думку апелянта, ставить під сумнів й саму подальшу процедуру освідування, у зв`язку з чим вважає, що в його діях відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, що ставиться йому у вину. Апелянт вважає недопустимими доказами протокол про адміністративне правопорушення та долучені до матеріалів провадження відеофайли. Наголошує, що суд не мав законних підстав для розгляду справи без участі ОСОБА_1 .

Під час перегляду справи в апеляційній інстанції судом з метою перевірки доводів ОСОБА_1 у повному обсязі було досліджено докази, які містяться в матеріалах справи, та досліджено відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вищевказаний висновок повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи та були досліджені судом під час розгляду справи.

Суд відхиляє доводи апелянта з приводу неправомірності розгляду справи судом першої інстанції без участі ОСОБА_1 , оскільки його не було належним чином повідомлено про розгляд справи 24.06.2022, з огляду на таке.

Згідно даних матеріалів провадження, протокол про адміністративне правопорушення складено та підписано ОСОБА_1 19.04.2022, справу щодо останнього розглянуто судом першої інстанції через понад два місяці 24.06.2022.

Справа призначалась до розгляду у суді першої інстанції неодноразово: на 09.05.2022 з викликом особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, шляхом направлення поштової повістки рекомендованим листом з повідомленням; на 25.05.2022; на 08.06.2022; на 10.06.2022; на 15.06.2022; на 24.06.2022.

Судовий розгляд відкладався в зв`язку з неявкою в судові засідання ОСОБА_1 , його захисниці та за клопотанням сторони захисту про відкладення.

Такій процесуальній поведінці ОСОБА_1 та його захисниці суд першої інстанції надав належну правову оцінку в мотивувальній частині оскаржуваної постанови.

Доводи апелянта з приводу того, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності саме 24.06.2022 неправдиві, оскільки апеляційним судом встановлено, що судове засідання на 24.06.2022 було відкладено саме на цю дату за клопотанням захисниці Городецького М.І. (а.с. 48 Заява). Крім того, заяви захисниці про відкладення розгляду справи з 24.06.2022 на іншу дату, в зв`язку з відпусткою останньої (не підтвердженою жодними доказами), датовані за її підписом 21.06.2022, а зареєстровані судом 23.06.2022 (а.с. 51) та 24.06.2022 (а.с. 52).

Відтак сторона захисту поза розумним сумнівом була повідомлена належним чином про призначення судового засідання по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 на 24.06.2022.

Встановлені обставини свідчать про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, використовувала надані їй права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя в розумний строк і фактично намагалась затягувати розгляд справи з метою перешкоджати ухваленню несприятливого для себе судового рішення.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту прав суб`єкта. допущення обмеження прав інших осіб. З урахуванням викладеного, зловживання процесуальними правами можна визначити як дії або бездіяльність учасників процесуальних правовідносин, які спрямовані на реалізацію належних їм процесуальних прав з метою заподіяти майнову або нематеріальну шкоду іншим учасникам процесу, або як діяльність, спрямовану на реалізацію належній такій особі прав всупереч закону.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисник дійсно можуть заявляти клопотання перед судом про відкладення розгляду справи, якщо існують поважні причини, які не дозволяють їм приймати участь у судовому засіданні.

Разом з тим, клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливість приймати участь у судовому засіданні не є безумовною правовою підставою для відкладення розгляду справи і сторона, яка просить відкласти розгляд справи повинна довести реальну наявність обставин, на які вона посилається, обґрунтувати поважність причин, які не дозволяють їй приймати участь у судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, та її захисник повинні добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду.

ОСОБА_1 скористався своїм правом на доступ до суду, правосуддя та захист на власний розсуд, не з`явившись жодного разу в жодне з п`яти призначених судом першої інстанції судових засідань та не забезпечивши присутність на них свого законного захисника адвоката.

Апеляційний суд, з огляду на численні відкладення розгляду провадження щодо ОСОБА_1 за клопотаннями сторони захисту, в тому числі і без належних підтверджуючих доказів причин відкладення, з урахуванням систематичної неявки в судові засідання, в тому числі і в судове засідання, призначене саме за клопотанням захисниці Городецького М.І. на визначену нею дату 24.06.2022, вважає, що така процесуальна поведінка сторони захисту та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності свідчить про зловживання процесуальним правом і намагання затягнути час розгляду справи. Такі обставини в їх сукупності, з урахуванням приписів Європейського та національного законодавства, в тому числі і щодо строків накладення стягнення за адміністративне правопорушення, на думку апеляційного суду, давали суду першої інтонації всі належні правові підстави для розгляду адміністративної справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №244890 від 19.04.2022, ОСОБА_1 у вину ставиться порушення приписів п. 2. 9 «А» ПДР України, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором СРПП відділення поліції №3 (м. Галич) Івано-Франківського РУП ст. лейтенантом поліції Семківом В.В., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою особою та ОСОБА_1 особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи щодо нього в Галицькому районному суді Івано-Франківської області, що останній ствердив своїм особистим підписом у відповідній графі протоколу.

Згідно даних протоколу, від надання пояснень по суті порушення у відповідній графі протоколу ОСОБА_1 відмовився, посвідчення водія не вилучалось, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ОСОБА_1 не отримував.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 в порушення приписів Закону не відсторонили від керування транспортним засобом з огляду на таке.

Згідно даних долученої до матеріалів провадження копії постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с. 5) ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія, а згідно даних оглянутих відеозаписів, встановлено, що автомобіль марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 було зупинено по вул. Галицькій в с. Межигірці поблизу місця його фактичного проживання (вул. Галицька, 2, с. Межигірці). Відтак, з урахуванням фактичних обставин, апеляційний суд вважає, що вищевказані доводи не свідчать про наявність певних протиріч в діях працівників поліції та вказують на безпідставність висновків суду про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Приймаючи до уваги недосконалість існуючого КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984, та виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності, апеляційний суд вважає, що при виконанні вимог щодо обов`язку вручити копію постанови про адміністративне правопорушення необхідно забезпечити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності реальну можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

У відповідності до приписів закону, ОСОБА_1 19.04.2022 ознайомився зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, отримав його копію, що ствердив підписом, а отже, останній поза розумним сумнівом був повідомлений про розгляд справи щодо нього в Галицькому районному суді.

Відтак, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів. Дані, які б свідчили про оскарження водієм ОСОБА_1 змісту протоколу про адміністративне правопорушення, заперечень щодо висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП чи неправомірності дій працівників поліції в матеріалах провадження відсутні.

Дані, зафіксовані в протоколі, повністю узгоджуються з даними, зафіксованими на відеофайлах, долучених до матеріалів провадження та оглянутих під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП, на які безпідставно вказує апелянт.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції досліджено дані відеодиску «VIDEX», який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 8).

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, є належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

За змістом мотивувальної частини оскаржуваної постанови суду першої інстанції, наявним в матеріалах провадження відеозаписам надано належну правову оцінку та детальний опис подій, що відбувались 19.04.2022.

Зокрема, за даними оглянутих в апеляційній інстанції відеозаписів, 19.04.2022 працівниками поліції було зупинено в темну пору доби (під час дії комендантської години і в умовах воєнного стану) транспортний засіб, в якому перебувало двоє осіб, один яких був пасажиром ОСОБА_2 погрожував фізичною розправою, використовував гучну нецензурну лайку, виявляв необумовлену зневагу до працівників поліції.

Відеозаписи дозволяють встановити, що вищевказаним транспортним засобом керував саме ОСОБА_1 , який не заперечував цього факту після зупинки транспортного засобу, спілкувався з працівниками поліції через відчинене вікно автомобіля, а потів вийшов з водійського місця транспортного засобу. Працівниками поліції встановлено особисті дані останнього, як водія, роз`яснено вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та право пройти такий огляд або на місці зупинки ТЗ, або у спеціалізованому медичному закладі. ОСОБА_1 підтвердив, що вживав пиво близько одного літра годину тому та спочатку відмовлявся проходити огляд стан сп`яніння на місці але потім погодився пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу (відеофайл 0002312_041922457_0006.MP4). Результат тесту за допомогою приладу «Драгер 6810» склав 1,55 % проміле. ОСОБА_1 з результатом тесту повністю погодився та відмовився їхати в медичний заклад на повторний огляд. Відеозаписами зафіксовано роз`яснення працівниками поліції прав ОСОБА_1 відповідно до Конституції України та КУпАП.

Згідно даних оглянутих відеофайлів не встановлено відмови ОСОБА_1 від огляду, заперечень щодо дій і вимог працівників поліції, будь-яких скарг щодо процедури огляду, результатів тесту, тощо.

Крім того, на відеозаписах зафіксовано складання протоколу, його роз`яснення особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, підписання ОСОБА_1 протоколу, роздруківки приладу «Драгер 6810» за результатами проведеного огляду, вручення останньому його копії та роз`яснення порядку і місця розгляду справи.

Дані відеозапису повністю узгоджуються із роздруківкою результатів огляду (а.с. 2), з даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3), які засвідчено власноручними підписами ОСОБА_1 .

Вищевказаний огляд на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер 6810» було проведено інспектором СРПП відділення поліції №3 (м. Галич) Івано-Франківського РУП ст. лейтенантом поліції Семківом В.В., за результатами якого встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки позитивний результати огляду становив 1,55 проміле.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, встановити узгодженість між відеозаписом та даними, що містяться в протоколі, Акті огляду та інших письмових матеріалах провадження.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно, як водій транспортного засобу, пройшов на місці зупинки транспортного засобу відповідний огляд на стан сп`яніння, яким було встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника.

Апеляційний суд вважає спростованими доводи апелянта з приводу того, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та вважає доведеним те, що водій ОСОБА_1 19.04.2022 о 22 годині 57 хвилин по вул. Галицькій в с. Межигірці керував автомобілем марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Драгер 6810», тест № 5448, результат 1,55 % проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9«А» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає доведеним, поза всяким розумним сумнівом, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта неспроможні з огляду досліджені в апеляційному суді наявні в матеріалах провадження докази.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення судом першої інстанції було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв