Справа № 509/5403/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Гандзій Д.М., розглянувши матеріали, які надійшли від УСР в Одеській області ДСР НПУ про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 161-1 ч. 1 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, на протязі року до адміністративної відповідальності не притягувався, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ :

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 737212 складеного 14.11.2022 року вбачається, що 14.11.2022 року о 15:27 год., за адресою : АДРЕСА_2 ОСОБА_1 здійснював роздрібну торгівлю пальним без державної реєстрації суб`єктом господарювання, за що передбачена відповідальність ст. 161-1 ч. 1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 161-1 ч. 1 КУпАП не визнав, пояснивши суду, що не здійснював роздрібну торгівлю пальним та ніяких грошових коштів від реалізації пального він не отримував, у зв?язку з чим, просив суд закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 161-1 ч. 1 КУпАП.

Дослідивши адміністративні матеріали, вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 161-1 ч. 1 КУпАП, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку - є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони

При цьому, суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Так диспозиція ч. 1 ст. 161-1 КУпАП передбачає відповідальність за оптову або роздрібну торгівлю пальним без державної реєстрації суб?єктом господарювання або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачено законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Санкція ч. 1 ст. 161-1 КУпАП передбачає стягнення у виді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією пального, транспортних засобів, ємностей та обладнання, що використовувалися для реалізації такого пального, грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Зазначена норма закону є бланкетною, оскільки відсилає до інших нормативно-правових актів які регулюють умови здійснення господарської діяльності пов?язаної з оптовою або роздрібною торгівлею пальним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ст. 163-1 ч. 1 КУпАП.

Однак, всупереч вимог ст. 256 КУпАП - в протоколі не вказано норму нормативно-правового акту яку було нібито порушено ОСОБА_1 , як і відсутня інформація про кошти, які були одержані внаслідок вчинення даного адміністративного правопорушення (отриманий дохід) та від кого саме вони отримані, що само по собі передбачає здійснення факту торгівлі (товар-гроші).

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.

Крім того, суд констатує, що з протоколу про адміністративне правопорушення неможливо встановити об`єктивну сторону адміністративного правопорушення.

Разом з тим, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.04.2003 р. «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва (господарювання), будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Однак із вказаного протоколу серії АПР18 № 737212 складеного 14.11.2022 року не вбачається ознак реалізації пального з огляду на відсутність отримання ОСОБА_1 будь-яких грошових коштів від такої реалізації, що він показав в судовому засіданні, а також не надано суду документальних доказів до вказаного адміністративного протоколу отримання останнім грошових коштів у сумі 20600 грн. за начебто реалізацію 400 л. Натомість, про вказані дані зазначено у письмових поясненнях громадянина ОСОБА_2 , особисті дані якого вказані у письмових поясненнях, встановлені з водійського посвідчення, не доданого до адміністративних матеріалів.

Суд зауважує, що письмові пояснення громадянина ОСОБА_2 та Акт приймання-передачі на відповідальне зберігання серії 0641 від 14.11.2022 р. написані одним почерком робітника УСР в Одеській області ДСР НПУ майором поліції В. Ільяшенковим.

Крім того, у вищевказаному протоколі не зазначено ні кількість пального, яке начебто продав (збив) ОСОБА_1 , ні розмір грошових коштів, за які пальне було збито, а лише згадуються про вказані дані у письмових поясненнях ОСОБА_2 .

Разом з тим, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази, у відповідності до яких працівниками УСР в Одеській області ДСР НПУ - був зафіксований хоча б один факт реалізації пального за готівкові (безготівкові) кошти, зокрема оперативна закупівля пального і документально зафіксовані докази такої закупівлі, належним чином оформлене застосування грошей для оперативної закупівлі.

За вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів - покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Суд - не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку.

Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 737212 складеного 14.11.2022 року, як один з доказів винуватості ОСОБА_1 додані фотокартки, які взагалі не містять відомостей, щодо дати часу та місця вчинення адміністративного правопорушення, із вказаних фото взагалі не можливо встановити марку та д/н автомобілів зафіксованих на них а також проміжку часу коли вони були зроблені. До адміністративних матеріалів не надано копію технічного паспорту автомобілю марки VW д/н НОМЕР_1 , з якого начебто здійснював торгівлю пальним ОСОБА_1 , та який був переданий на відповідальне зберігання до ПП «Клест Лтд.», а також, відсутні дані про вказаний автомобіль у самому протоколі серії АПР18 № 737212 від 14.11.2022 р.

Також, необхідно звернути увагу, на той факт, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 737212 від 14.11.2022 року в графі «свідки», відсутні будь які свідки адміністративного правопорушення, хоча до протоколу додано письмові пояснення громадянина ОСОБА_2 , який нібито придбав у ОСОБА_1 пальне у кількості 400 л. за 20600 грн., які судом не приймаються до уваги, як належний та допустимий доказ вчиненого адміністративного правопорушення.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій адміністративній справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

На переконання суду, відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням т.. 6 ЄКПЛ.

Таким чином, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих документальних доказів, отриманих у встановленому Законом порядку про те, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність без дозвільних документів, суд приходить до висновку про недоведеність того, що він є суб`єктом господарювання та не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 161-1 КУпАП, яка регулює суспільні відносини саме у сфері господарської діяльності.

У відповідності до положень ст. 247 п. 1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 161-1 КУпАП, а також недоведеністю складу адміністративного правопорушення, провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247,251,252,256,276,284 КупАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 164 ч. 1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 161-1 КупАП.

Вилучене майно згідно акту приймання передачі на відповідальне зберігання № 0641 від 14.11.2022 року повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Гандзій Д.М.