Справа №585/2270/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Євтюшенкова В. І.
Номер провадження 33/816/101/22 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , який протягом року, 22 березня 2021 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2021 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу за те, що 24 липня 2021 року о 10 год. 36 хв. в м. Ромни Сумської області по вул. Полтавській гр. ОСОБА_1 повторно протягом року, керував автомобілем ЗАЗ TF694Р, д/н НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови та з апеляційною скаргою.

У клопотанні ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, зазначаючи, що пропущений він був у зв`язку з тим, що копія вказаного рішення була ним отримана лише 09 грудня 2021 року поштовим відправленням №120.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2021 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 8 ч. 1 ст. 247 та ч. 2 ст. 284 КУпАП, з огляду на наявність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАВ №497815 від 24 липня 2021 року щодо тих самих обставин.

У разі незадоволення його вимог щодо скасування постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2021 року та закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 247 та ч. 2 ст.284 КУпАП, скасувати постанову та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

У разі залишення оскаржуваної постанови без зміни, а його апеляційних вимог без задоволення, апелянт просить в постанові апеляційного суду надати чіткі відповіді на всі запитання на навести відповідні мотиви та обґрунтування.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим що, оскаржуваною постановою у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 247 та ч. 2 ст. 284 КУпАП було відмовлено, при тому, що ним було доведено факт наявності постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАВ №497815 від 24 липня 2021 року щодо тих самих обставин. Мотивація судді була такою, що його «доводи про те, що за вчинення цього правопорушення його вже було притягнуто до адміністративної відповідальності не заслуговують на увагу, оскільки дії ОСОБА_1 , хоча і вчинені одночасно за обставин, вказаних ним у клопотанні, проте становлять самостійні склади об`єктивної сторони різних правопорушень ідеальну сукупність».

Як вказує апелянт, по-перше, поняття «ідеальна сукупність» може вживатися виключно в межах кримінального провадження щодо кримінальних правопорушень на підставі положень ст. 33 КК України (сукупність кримінальних правопорушень).У свою чергу відсутність серед норм КУпАП положень, що передбачають сукупність адміністративних правопорушень повністю нівелює можливість застосування терміну «ідеальна сукупність» щодо адміністративних правопорушень.

По-друге, встановлення судом першої інстанції того факту, що протокол серії ДПР18 №174203 складено, а постанову серії ВАВ №497815 винесено щодо одних і тих самих обставин вже є безумовною підставою застосування п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП та закриття провадження.

По-третє, суд першої інстанції, хоча і вказує, що зазначені у постанові та протоколі дії становлять об`єктивні сторони різних правопорушень, однак не розмежовує останні, як він просив у клопотанні про закриття провадження, завчасно передбачаючи можливість необґрунтованої відмови у його задоволенні.

При цьому, апелянт вважає, що судом першої інстанції свавільно відмовлено у задоволенні його клопотання про закриття провадження та вказує, що повністю заперечував можливість перебування у стані наркотичного сп`яніння протягом усієї доби 24 липня 2021 року, з метою спростування чого 17 вересня 2021 року було подано клопотання про призначення судово-медичної експертизи. Станом на момент подання зазначеного клопотання строк зберігання біологічного середовища залишався ще понад 35 днів, однак, постанова про призначення експертизи була прийнята лише 12 жовтня 2021 року та вручена КНП СОР ОКСЛ 22 жовтня 2021 року, рівно в останній день зберігання біологічного середовища. Нічим не виправдане зволікання суду щодо розгляду клопотання призвело до порушення його права мати можливість спростувати відомості з акту медичного огляду, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення.

Також, апелянт посилається на те, що ним до суду першої інстанції 15 листопада 2021 року було подано письмові пояснення, у яких, зокрема, містився аргумент щодо недопустимості наявного серед матеріалів справи відеозапису, з огляду на неможливість встановлення джерела його походження, однак, суд у постанові зазначив, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАІІ підтверджується оглянутим у судовому засіданні відеозаписом подій. При цьому суд зазначив, що його доводи про неможливість встановити дійсність джерела походження відеозапису, не може прийняти до уваги, оскільки вони це спростовує встановлені обставини, при тому, що основним критерієм допустимості доказу є джерело його походження.

Апелянт вказує, що суддя посилається на відеозапис, однак зазначає, що питання джерела його походження його не хвилює, у зв`язку з чим він вимагав від суду першої інстанції виконання імперативних вимог п. 3 ч.3 ст. 283 КУпАП щодо зазначення відомостей про технічний засіб, доводячи що це є вимогою Закону, однак, вказані положення закону судом дотримані не були.

Крім того, апелянт звертає увагу на ту обставину, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження проведення огляду на стан сп`яніння поліцейськими з використанням спеціальних технічних засобів, незгоди його з використанням таких засобів та (або) з результатами такого огляду, а відтак наявний в матеріалах справи висновок КНП СОР ОКСЛ від 26 липня 2021 року є таким, що отриманий всупереч вимогам ст. 266 КУпАП, а тому, в силу ч. 5 ст.266 КУпАП є недійсним та не може бути допустимим доказом у даній справі.

При цьому, апелянт зазначає, що на запитання його адвоката під час судового засідання: «Чому панові Олінику не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння з використанням технічних засобів?» інспектор Роменського ВП ГУНП в Сумській області відповів, що у них не було таких засобів, чим фактично визнав порушення встановлених ст. 266 КУпАП вимог проведення огляду та підтвердив тим самим недопустимість висновку КНП СОР ОКСЛ від 26 липня 2021 року, що також було проігноровано судом.

Для участі у розгляді поданої апеляційної скарги ні ОСОБА_1 , ні його захисник Пилипенко П.П. до Сумського апеляційного суду не з`явились, причини такої неявки не повідомили та клопотання про відкладення розгляду справи чи про її розгляд виключно за їх участі не подавали.

Враховуючи, що як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , так і його захисник адвокат Пилипенко П.П. про час, день та місце розгляду вказаної справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленнями, які надійшли на адресу суду, відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності, а тому, перевіривши матеріали даного провадження, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При вирішенні питання поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує, що відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова у справі оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Положеннями ч. 2 ст. 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З журналу судового засідання від 03 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 в судове засідання для участі у розгляді вказаної справи не з`явився, однак, був присутній його захисник адвокат Пилипенко П.П. Після з`ясування усіх обставин справи, суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення, при цьому, на проголошення прийнятого рішення учасник справи не з`явились, що свідчить про те, що адвокат Пилипенко П.П., який діяв в інтересах ОСОБА_1 не знав результату по даній справі.

Враховуючи вказані обставини, а також пояснення ОСОБА_1 про те, що копію вказаної постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2021 року він отримав по пошті лише 09 грудня 2021 року, що наявними в матеріалах справи доказами не спростовується, апеляційний суд вважає , що строк на оскарження вказаної постанови був пропущений останнім з поважних причин та підлягає поновленню.

Що стосується поданої ОСОБА_1 на вищезазначене судове рішення апеляційної скарги, то колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, з таких підстав.

Відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суддя суду першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП.

Факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №174203, відповідно до якого 24 липня 2021 року о 10 год. 36 хв. в м. Ромни Сумської області по вул. Полтавській гр. ОСОБА_1 повторно протягом року, керував автомобілем ЗАЗ TF694Р, д/н НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 26 липня 2021 року, ОСОБА_1 24 липня 2021 року о 11 год. 00 хв. перебував у стані наркотичного сп`яніння, постановою судді Роменського міськрайонного суду від 22 березня 2021 року у справі №585/645/21, яка набрала законної сили, та, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, на якому зафіксовано момент зупинки транспортного засобу ЗАЗ TF694Р, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , а також те, як останній підтверджує, що «переганяв автомобіль», при цьому, інспектор йому пройти медичний огляд, на що ОСОБА_1 надає згоду.

Крім того, суддею були враховані і пояснення інспектора СРПП Роменського ВП ГУНП в Сумській області Тригуба Р.В., який був допитаний в якості свідка, та вказував на те, що ним, під час чергування, був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , і це йому було відомо, оскільки останній притягувався протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і його було позбавлено водійських прав. У нього (свідка) виникла підозра, що особа керує транспортним засобом без посвідчення водія і, можливо, в стані наркотичного сп`яніння, а тому, саме з цих підстав ОСОБА_1 було запропоновано проїхати в лікарню для освідування, оскільки підозри, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що можливо виявити алкотестером, не було. При цьому у ОСОБА_1 були ознаки наркотичного сп`яніння порушення координації руху та інші, спочатку останній від проходження медогляду відмовився, але потім надав свою згоду і його було доставлено у лікарню. Протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 складав інший інспектор - Скиба С.В. після отримання медичного висновку лікаря, а постанову за ст. 126 КУпАП складав він ( ОСОБА_3 ) безпосередньо на місці вчинення правопорушення, оскільки це два різні правопорушення, хоча і вчинені одночасно.

При цьому, доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови, оскільки його вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення за тих самих обставин, є безпідставними, враховуючи, що ст. 126 КУпАП та ст. 130 КУпАП мають різні ознаки та склад правопорушення, притягнення особи за керування транспортним засобом без посвідчення водія не є тотожним адміністративному правопорушенню щодо керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, і в даному випадку відносно ОСОБА_1 , за наявності в його діях ознак як одного, так і іншого правопорушення, було складено два протоколи, які були предметом судового розгляду, за результатом яких встановлена вина останнього.

Що стосується доводів апелянта про те, що з метою спростування його перебування у стані наркотичного сп`яніння, ним було подано клопотання про призначення судово-медичної експертизи, яке було задоволено, однак постанова про призначення експертизи була прийнята лише 12 жовтня 2021 року та вручена КНП СОР ОКСЛ 22 жовтня 2021 року, рівно в останній день зберігання біологічного середовища, що призвело до порушення його права мати можливість спростувати відомості з акту медичного огляду, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, то на думку апеляційного суду вони жодним чином не спростовують правильність висновків судді суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд не погоджується з твердженнями апелянта про «нічим не виправдане зволікання суду щодо розгляду клопотання призвело до порушення його права мати можливість спростувати відомості з акту медичного огляду» виходячи з наступного.

Так,24.07.2021 року у ОСОБА_1 було відібрано біологічне середовище.

28.07.2021 року відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол по ч.2 ст.130 КУпАП, і направлено до суду.

Судове засідання призначено на 09.08.2021 відкладено у зв`язку з неявкою учасників.

26.08.2021, клопотання захисника про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду на строк не менше ніж 14 днів, справу призначено на 20.09.21.

17.09.2021 року до суду надходить клопотання про призначення експертизи разом з клопотанням про закриття провадження.

В судовому засіданні 20.09.21року суд витребовує інформацію з КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» щодо наявності біологічного середовища ОСОБА_1 , розгляд справи відкладено на 12.10.21.

12.10.21року судом призначена судово-медична експертиза, розгляд справи відкладено на 15.11.21 року.

22.10.21 року о 15.43 годині до суду з КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» надходить повідомлення, що зберігання біосередовища складає 90 днів, тобто до 22.10.21 року включно, після чого він знищується, і просять негайно направити працівника суду для виїмки контрольного зразку біологічного матеріалу.

23.10.21 судовий розпорядник складає акт, про те , що 23.10.21 року о 12.50 годині адміністративний корпус КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» зачинено.

29.10.21 до суду з КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» надходить повідомлення, що флакон із контрольним зразком біологічного матеріалу ОСОБА_1 зберігався до 22.10.2021 року включно, після чого було знищено.

23.11.21 постанова суду про призначення експертизи повернута без виконання.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає, що суд першої інстанції зволікав з призначенням судово медичної експертизи біологічного матеріалу ОСОБА_1 .

Що стосується доводів апелянта пр. те, що суддею був врахований відеозапис, джерело походження якого встановити неможливо, то на думку апеляційного суду, вказані доводи є надуманими.

Так, відповідно до Порядку зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них регулюється Наказом Департаменту патрульної поліції від 24 листопада 2015 №14/1 та п.4.1, 4.2 Розділу ІV Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, яку затверджено наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 №100. Згідно п.3.5. Інструкції №100 після активації нагрудної камери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно. Згідно Інструкції №100 працівникам патрульної поліції заборонено, зокрема змінювати, редагувати, видаляти, копіювати, передавати третім особам або іншим чином поширювати відеозаписи, зроблені на нагрудну відеокамеру без дозволу начальника Департаменту патрульної поліції або начальника управління патрульної поліції у місті. Згідно п.5.2 Інструкції №100 відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції надаються працівникам Департаменту патрульної поліції та управлінь патрульної поліції у містах з метою виконання ними функціональних обов`язків за погодженням з начальником Департаменту патрульної поліції або начальника управління патрульної поліції у місті.

Наявний в матеріалах справи відеозапис є непереривним, на ньому зафіксовані події, за яких відносно ОСОБА_1 був складений протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП. При цьому, апелянт, вказуючи на те, що відеозапис з нагрудної камери працівників поліції не повинен був враховуватись суддею як доказ його винуватості, не зазначає конкретно, які саме положення вищевказаних Інструкцій не були дотримані працівниками патрульної поліції при використанні нагрудних відеокамер.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, суддя суду першої інстанції дійшов з врахуванням доказів, які були зібрані у передбаченому Законом порядку, сумнівів не викликають і визнавати їх неналежними та недопустимими підстави відсутні.

Вказана справа про адміністративне правопорушення була розглянута повно, всебічно об`єктивно і будь-яких порушень при цьому під час апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вказані обставини, всупереч доводам апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді районного суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2021 року.

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2021 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.