Справа № 587/541/22
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2022 року суддя Сумського районного суду Сумської області Степаненко О.А., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від ВП № 4 ( м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 24 квітня 2022 року о 17 годині 01 хвилина, рухаючись по автодорозі в с. Нижня Сироватка Сумського району, ОСОБА_1 керував мопедом «Альфа» без номеру з явними ознаками алкогольного сп`яніння різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд вважає, що адміністративна справа про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю з наступних підстав.
Диспозицією статті 130 КпАП України передбачено, що відповідальність за ст. 130 КпАП України настає за 1)керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП). При цьому правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ст. 9 КУпАП), а на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність для особи, яка керує т/з, настає, крім іншого, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, що кореспондується з вимогами п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого у свою чергу закріплена у ст. 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», оскільки диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Не погоджуючись з протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 пояснив суду, що він не керував 24 квітня 2022 в с. Нижня Сироватка Сумського району мопедом «Альфа» без номеру у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 пояснив, що він разом з їхав додому і бачив, як назустріч йому їхав на мотоциклі якійсь хлопець, а за ним автомобіль поліції. Хлопець звернув з дороги і поїхав далі, а його зупинили працівники поліції і обвинуватили, що він керує мопедом у стані алкогольного сп`яніння, чого не було. В той день він погано себе почував, підскочив тиск і йому необхідно було зробити укол, тому він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Наступного дня йому стало гірше і він вимушений був звертатися до лікаря.
Допитана судом свідок ОСОБА_2 пояснила, що дійсно вона разом з ОСОБА_1 24 квітня 2022 року їхали додому на мопеді, вона перебувала на задньому сидінні. В той день ОСОБА_3 погано себе почував, скаржився на високий тиск, що бувало з ним і раніше. ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, запаху від нього вона не чула, а почервоніння обличчя, якщо і мало місце, то саме внаслідок високого тиску. Під час руху вони бачили, як назустріч їхав на мотоциклі якійсь хлопець, за ним їхали поліцейські, які чогось зупинилися біля них і висунули вимогу, що начебто ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного сп`яніння і вимагали проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_3 відмовився, бо спішив додому, маючи намір терміново зробити укол від тиску.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суду надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відеозапис вчиненого правопорушення.
Разом з тим, по-перше протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду. По-друге пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності відповідно до статті 251 КУпАП можуть бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в п. 3 розділу I цієї Інструкції, така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.
Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, ознаками, що дали підставу вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, було почервоніння шкіри обличчя, запах алкоголю з порожнини рота.
Разом з тим, згідно пояснень ОСОБА_1 почервоніння обличчя могло бути викликано високим артеріальним тиском, який в нього на той час був. На підтвердження ОСОБА_1 надав суду довідку з амбулаторії сімейної медицини, з якої вбачається, що дійсно з 25 квітня 2022 року по 29 квітня 2022 року ОСОБА_1 дійсно знаходився на амбулаторному лікуванні з діагнозом «гіпертонічна хвороба, гіпертонічний криз». З виписки із медичної карти ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 страждає на гіпертонічну хворобу 2 ст. З 22 квітня 2022 року загострення хвороби, діагностований гіпертонічний криз.
Таким чином, не виключено, що почервоніння шкіри обличчя були викликані хворобливим станом ОСОБА_1 , а не перебуванням його у стані алкогольного сп`яніння. Інші ознаки алкогольного сп`яніння, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, носять суб`єктивний, оціночний характер та не можуть самі по собі бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП.
Судом був досліджений відеозапис вчиненого правопорушення, наданий працівниками поліції.
Досліджений відеозапис підтверджує позицію ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 .
Зокрема, на відеозапису видно, що автомобіль патрульної поліції їде за невідомою особою, яка керує мотоциклом. Вочевидь ця особа не є ОСОБА_6 , що засвідчено подальшим відеозаписом, з якого вбачається, що особа, за якою їде патрульна машина, одягнена в чорні спортивні штани, їде сама (без пасажира), мопед має сірий колір, тоді як ОСОБА_3 , який раптово з`являється у відеозапису, одягнутий у сині джинси, на задньому сидінні перебуває пасажир ОСОБА_2 , мопед має червоний колір. Фактично відеозапис не містить відомостей про те, чи дійсно ОСОБА_3 керував мопедом і де саме, оскільки на відеозапису видна лише лісосмуга і ОСОБА_3 , який сидить за кермом мопеду разом з пасажиркою ОСОБА_7 . Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом відеозаписом не зафіксований.
Письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, також не можуть бути доказами вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки сам ОСОБА_1 і не оспорює факт відмови проходження огляду на стан сп`яніння внаслідок хворобливого стану здоров*я.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідний орган чи посадова особа зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст. 279 КУпАП ці обставини встановлюються в ході дослідження доказів під час розгляду справи.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.
Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Як передбачено ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі від 26.02.2019 № 1-р/2019).
Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Таким чином, дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі.
Відповідно до ст. ст. 251, 252, 280 КУпАП наявність адміністративного правопорушення і винність у його вчинені особи та інші обставини, що мають істотне значення для правильності вирішення справи про адміністративні правопорушення, підлягають доказуванню передбаченими законом способами, оцінка відповідних доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності та законі. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа у його вчинені та чи підлягає вона адміністративній відповідальності, постанова у справі повинна бути законною та обґрунтованою.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, досліджені судом докази не підтверджують факт керування ОСОБА_1 мопедом у стані алкогольного сп`яніння; відмова від проходження огляду на стан сп`яніння особою, відносно якої відсутні об`єктивні докази щодо керування транспортним засобом, не створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП; деякі ознаки, які зазначені в протоколі як ознаки алкогольного сп`яніння, можуть бути ознаками наявності хворобливого стану, а не стану алкогольного сп`яніння, що підтверджується наданими ОСОБА_1 медичними довідками; відмова від проходження огляду на стан сп`яніння пояснюється ОСОБА_1 наявністю хворобливого стану, що також підтверджується медичними довідками і виключає наявність складу правопорушення і підстави притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, досліджені судом докази не дають можливості зробити однозначний висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Враховуючи те, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджуються сукупністю всіх інших досліджених доказів, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 130 ч.1, п. 1 ст. 247, 283-285 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В:
Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області.

Суддя О.А.Степаненко