ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5076/21 Номер провадження 33/814/42/22Головуючий у 1-й інстанції Куліш Ю. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
Категорія ч.1 ст.183-1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Панченко О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

його захисника - адвоката Євтухової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), з накладенням адміністративного стягнення у виді 240 (двісті сорока) годин суспільно корисних робіт. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 не сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 , які зобов`язаний сплачувати відповідно до виконавчого листа №530/994/20 від 15 грудня 2020 року, виданого Зіньківським районним судом Полтавської області, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (період з 07 серпня 2020 року по 30 червня 2021 року). Загальний розмір заборгованості, згідно довідки-розрахунку державного виконавця, станом на 30 червня 2021 року становив 13500 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2021 року, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що розгляд справи в суді першої інстанції було здійснено без його участі, чим порушено право на захист і справедливий судовий розгляд. Зазначає, що місцевим судом не в повному обсязі з`ясовані обставини справи та неповно досліджені докази. Вказує, що про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення вчасно обізнаний не був, заборгованість по сплаті аліментів була ним погашена двома платежами у серпні та жовтні 2021 року.

Апеляційна скарга подана після закінчення строку на оскарження, але скаржником додано до неї заяву про поновлення цього строку. Вказана заява обґрунтована тим, що справа суддею місцевого суду розглянута 11 жовтня 2021 року, а ОСОБА_1 отримав її лише 12 листопада 2021 року, про що наявна розписка у матеріалах справи (а.с.40).

Перевіривши доводи заяви щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, вважаю, що вона підлягає задоволенню, оскільки наведені причини пропуску строку на оскарження є поважними.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення скаржника та його захисниці, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами ст.255 КУпАП, та відповідає вимогам ст.256 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя місцевого суду вказаних вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП. Висновок судді ґрунтується на доказах, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Так, статтею 183-1 КУпАП передбачено відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП, виступають суспільні відносини у сфері забезпечення і дотримання прав дитини та інших передбачених законом суб`єктів на матеріальне утримання з боку осіб, які в силу нормативних приписів зобов`язані таке утримання надавати.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї. При цьому для утворення складу правопорушення є обов`язковим настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Визначення періоду і розміру заборгованості здійснюється державним виконавцем, у провадженні якого перебуває відповідне виконавче провадження.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені у повному обсязі, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення №64420579 від 28 липня 2021 року, згідно якого заборгованість зі сплати аліментів станом на 28 липня 2021 року становить 13500 грн. (а.с.1); копією постанови державного виконавця від 02 лютого 2021 року про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 (а.с.2); копією виконавчого листа №530/994/20 від 15 грудня 2020 року, виданого Зіньківським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 07 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.3); розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого станом на 30 червня 2021 року загальний розмір заборгованості складає 13500 грн. грн. (а.с.5).

Із вказаного розрахунку вбачається, що за період з 07 серпня 2020 року по 30 червня 2021 року ОСОБА_1 мав заборгованість в розмірі 13500 грн., тобто за вказаний період він не здійснював жодних виплат по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 .

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі досліджених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.183-1 КУпАП, а саме: несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

При цьому, виходячи з диспозиції ст.183-1 КУпАП, не має значення, з яких причин особа не платить аліменти і чи були вони поважними, а достатньо лише факту несплати, який призвів до виникнення заборгованості у загальній сумі платежів понад шість місяців.

Натомість, доводи скаржника про те, що він не міг сплачувати аліменти через складний матеріальний стан у зв`язку з відсутністю заробітку, не можуть слугувати підставою для встановлення відсутності складу правопорушення в його діях, оскільки відсутність заробітку не є об`єктивною чи непереборною причиною, яка унеможливлювала б сплату аліментів.

Твердження апелянта стосовно того, що період часу несплати ним аліментів до набрання чинності положеннями ст.183-1 КУпАП (до 06 лютого 2018 року) не має братися до уваги при обрахунку сукупного розміру заборгованості по аліментам, а також незаконності нарахування державним виконавцем заборгованості раніше від дати відкриття виконавчого провадження, апеляційним суд визнає неспроможними, оскільки положення ст.183-1 КУпАП набрали чинності задовго до винесення судового рішення про стягнення аліментів (07 серпня 2020 року), а відповідно до ч.1 ст.194 Сімейного кодексу України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Стосовно доводів апелянта щодо порушення права на захист і справедливий суд у зв`язку зі здійсненням розгляду справи судом першої інстанції без його участі, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п.7 ч.2 ст.129 Конституції України однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи. Виходячи з положень ст.268 КУпАП, під час розгляду даної категорії справ присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

У зв`язку з цим, апеляційний суд зазначає, що доводи ОСОБА_1 про здійснення розгляду справи без його участі та відповідно порушення права на захист і справедливий суд не є слушними, оскільки сам по собі факт розгляду справи без його участі не є правовою підставою для скасування судового рішення. Натомість, можливість реалізації вказаних процесуальних прав апелянту було надано в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Також, апеляційний суд відхиляє, як безпідставне, твердження ОСОБА_1 про те, що державним виконавцем не було надіслано на його адресу протокол про адміністративне правопорушення, оскільки в матеріалах справи міститься копія рекомендованого поштового відправлення з відміткою про особисте отримання останнім зазначеного протоколу (а.с.9).

Крім того, твердження скаржника щодо відсутності в нього умислу на вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення, у зв`язку з фактичною відсутністю заборгованості по аліментам, згідно довідки-розрахунку державного виконавця від 18 жовтня 2021 року (а.с.57), є безпідставними, оскільки вказана заборгованість була погашена ним двома платежами від 30 серпня та 18 жовтня 2021 року (а.с.55,56), тобто вже після складення державним виконавцем протоколу про адміністративне правопорушення (28 липня 2021 року) та розгляду місцевим судом адміністративної справи по суті (11 жовтня 2021 року).

У свою чергу, відповідно до положень ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Суддя приймає рішення про малозначність правопорушення керуючись своїм суб`єктивним ставленням до події вчиненого правопорушення та призначає усне зауваження лише після оцінки всіх обставин провини й особи порушника.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно з положеннями ст.34 КУпАП обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: щире розкаяння винного; відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; вчинення правопорушення неповнолітнім; вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Дослідивши обставини вчинення правопорушення, беручи до уваги особу правопорушника та наявність пом`якшуючих обставин, зокрема щире каяття у вчиненому, відсутність завдання значної шкоди окремим громадянам або суспільству, факт повного погашення заборгованості по аліментам на день винесення суддею місцевого суду постанови про накладення адміністративного стягнення, факт складання протоколу про адміністративне правопорушення в органі державної виконавчої служби за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також відсутність доказів її запрошення для складання та підписання протоколу, апеляційний суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, та закриття провадження в даній адміністративній справі.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.22, 284 та 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2021 року щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати.

Постановити нову постанову, якою на підставі статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і обмежитись усним зауваженням.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі частини 2 статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.О. Панченко