ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/1183/22 Номер провадження 33/814/342/22Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Н.М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ч.3 ст. 172-11 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., за участі адвоката Нелюби С.А.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою поданою в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Нелюбою С.А. на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-11 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн. 00 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави.

Цією постановою сержант ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 04.04.2022 року близько 15:00 годин самовільно покинув місце несення служби на службовому автотранспорті зі зброєю, після чого близько 19 годин 20 хвилин був затриманий на блок посту. За ці дії передбачена відповідальність ч.3 ст.172-11 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив адвокат ОСОБА_1 - Нелюба Сергій Анатолійович, в якій просив скасувати постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2022 року, та закрити провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-11 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у протоколі серії НГ №0006 від 30.04.2022 не вказано кваліфікуючу ознаку адміністративного правопорушення - самовільність залишення місця служби; протокол про адміністративне правопорушення складений із значним порушенням строків, визначених ст.254 КУпАП; самовільність залишення місця служби не доведено «поза розумним сумнівом».

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.04.2022 року близько 15:00 годин помічник начальника військового наряду (водій) відділення охорони роти охорони дипломатичних представництв і консульських установ покинув пост спостереження №4 в нас. Пункті Островерхівка, Харківського району зі зброєю на службовому автотранспорті Фольксваген транспортер, д.н.з. НОМЕР_1 , після чого був затриманий близько 19 год. 20 хв. на блокпосту н.п. Високий, Харківського району. За вчинення даних дій передбачена відповідальність, встановлена ч.3 ст.172-11 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-11 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено протоколом про адміністративне правопорушення серії НГ № 0006 від 30.04.2022 року; висновком службового розслідування за фактом неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків від 17.04.2022 року, в якому відображено, що сержант ОСОБА_1 через особисту недисциплінованість, недодержання порядку та правил, установлених військовими статутами та іншим законодавством України з питань проходження військової служби, низьку усвідомленість військового обов`язку самовільно покинув місце несення служби на службовому автотранспорті зі зброєю; службовою характеристикою сержанта ОСОБА_1 , з якої вбачається, що останній за своїми професійними, діловими і моральними якостями займаній посаді не відповідає та потребує постійного контролю з боку командирів; показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в судовому засіданні пояснили, що 04.04.2022 року приблизно о 19 год. вони отримали наказ від командира в/ч НОМЕР_2 забрати з блокпосту біля населеного пункту Високий в Харківській області 2-ох військовослужбовців, а саме сержанта ОСОБА_1 та сержанта ОСОБА_4 , які самовільно покинули місце несення служби та знаходились у стані алкогольного сп`яніння. По прибуттю на місце пригоди, вони виявили ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, після чого військовослужбовці Національної Гвардії України, які перебували на вказаному блокпості повідомили, що вони затримали ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та самовільне залишення місце несення служби на службовому автотранспорті; показаннями свідка ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснив, що він особисто проводив службове розслідування за фактом самовільного залишення сержантом ОСОБА_1 місця несення служби, підтвердив висновки службового розслідування та зауважив, що ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначив, що він покинув місце несення служби на службовому автотранспорті для заправки пальним без дозволу його безпосереднього командира майстер сержанта ОСОБА_6 ; показами свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що 04.04.2022 року близько 15 год. сержант ОСОБА_1 підійшов до нього з проханням заправити службовий автомобіль, на що він йому відмовив та попередив про наслідки самовільного залишення місця служби без його дозволу, після чого пішов відпочивати. В той день, близько 18 год. йому повідомили військовослужбовці Національної Гвардії України, які перебували на блокпості біля с. Високий у Харківській області, що вони затримали ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння на службовому автотранспорті.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.3 ст.172-11 КУпАП.

Згідно із п.11 розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-ХІV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою.

Доводи апелянта щодо того, що у протоколі серії НГ №0006 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-11 від 30.04.2022 року, не вказано кваліфікуючу ознаку адміністративного правопорушення - самовільність залишення місця служби, тобто не зазначено об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд вважає прийнятним з наступних підстав.

Нормативно-правовим актом, що визначає порядок оформлення та подання до відповідних судових органів матеріалів про військові адміністративні правопорушення, їх обліку, а також контролю за дотриманням законності під час оформлення таких матеріалів є Інструкція з оформлення в Національній гвардії України матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затверджена наказом МВС від 23.08.2017 №726.

Згідно із п.3 розділу ІІ зазначеної Інструкції, у протоколі зазначаються: дата і місце його складення; посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол; відомості про військовослужбовця, який притягається до адміністративної відповідальності; місце, час учинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за таке правопорушення; прізвища, ініціали та адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення військовослужбовця, який притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином, зазначення суті адміністративного правопорушення є обов`язковим реквізитом протоколу про військові адміністративні правопорушення, а його відсутність, відповідно, є порушенням встановленої чинним законодавством процедури оформлення матеріалів про військове адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений із значним порушенням строків, визначених ст.254 КУпАП, а суд першої інстанції не надав жодної оцінки цьому факту.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції зазначив наступне: «Посилання сторони захисту на факт протоколу про адміністративне правопорушення із порушенням строків, визначених статтею 254 КУпАП та належним чином не ознайомлення ОСОБА_1 із висновком службового розслідування від 17.04.2022 року не спростовують того факту, що ОСОБА_1 самовільно залишив місце несення служби та не є підставою для закриття провадження у справі».

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися із відповідним висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Всупереч вказаної норми закону командиром військової частини НОМЕР_2 правопорушення виявлено 05.04.2022 року (згідно з висновком службового розслідування від 17.04.2022), однак протокол про військове адміністративне правопорушення серії НГ №0006 стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 172-11 КУпАП складено лише 30 квітня 2022 року. При цьому висновок службового розслідування за фактом невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що виразилося у самовільному залишенню місця несення служби зі зброєю на службовому транспорті датований 17 квітня 2022 року. Таким чином, протягом більше ніж 10 днів протокол не було складено, і причини такого суттєвого відступлення від порядку, встановленого чинним законодавством України, в матеріалах справи не наведено. Отже, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що матеріали справи не містять доказів про порушення законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд вважає прийнятним посилання апелянта на те, що самовільність залишення місця служби не доведено за критерієм «поза розумним сумнівом».

Як вбачається із матеріалів справи, протокол про військове адміністративне правопорушення серії НГ №0006 від 30.04.2022 року складено із порушенням процедури. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що зазначений протокол містить підписи осіб ( ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ), які прямо в протоколу засвідчили, що від надання пояснень та підписання протоколу ОСОБА_1 відмовився. Однак, разом із тим, в графі «пояснення військовослужбовця, який притягується до адміністративної відповідальності» міститься інформація із поясненнями, що свідчить про внесення до протоколу суперечливих відомостей, із яких з`ясувати, які факти мали місце, не видається за можливе.

У Висновку службового розслідування від 17.04.2022 року зазначається, що ОСОБА_1 самовільно покинув місце несення служби на службовому автотранспорті зі зброєю, проте фактично єдиним джерелом такої інформації є показання ОСОБА_6 . Службова характеристика ОСОБА_1 , згідно з якою ОСОБА_1 «схильний до вживання спиртних напоїв» та «неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності» спростовується тою обставиною, що постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.10.2021 року у справі №639/4586/21 та постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.04.2022 року у справі №639/1134/22 провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП було закрито за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції при обґрунтуванні доведеності вини ОСОБА_1 посилався на покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак даний доказ не свідчить про самовільність залишення місця несення військової служби. Показання ОСОБА_5 також не можливо взяти до уваги при встановленні ознаки самовільності залишення місця військової служби, адже він не є свідком вчиненого правопорушення, а був лише особою, уповноваженою провести службове розслідування на основі матеріалів, які вже існували. Тому пояснення ОСОБА_5 щодо того, що ОСОБА_1 покинув місце несення служби на службовому автотранспортні для заправки пальним без дозволу його безпосереднього командира майстер сержанта ОСОБА_6 , в якості доказу вини ОСОБА_1 суд вважає неналежними. Крім того, суд вимушений констатувати, що до справи не долучено пояснення представників тероборони на блокпосту, на якому був затриманий ОСОБА_1 , які могли вказати на наявність або відсутність важливих фактів у справі.

Таким чином, єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-11 КУпАП є показання свідка ОСОБА_6 , що не можна визнати достатнім підтвердженням його вини, зважаючи на вимоги чинного законодавства України та практики Європейського Суду з прав людини. Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_6 , є зацікавленою особою, його пояснення мають суб`єктивний характер, та за відсутності інших доказів не можуть бути достатнім доказом вини ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції, залишено поза увагою, що органом яким складено протокол не надано до суду доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 самовільно залишив місце служби з метою ухилення від проходження військової служби, а наявні в справі докази навпаки спростовують даний факт, а від так в його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення

Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 21.07. 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-11 КУпАП.

Тому, надаючи оцінку доказам у справі в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшовши формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване притягнення до адміністративної відповідальності апелянта, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Нелюби Сергія Анатолійовича підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Нелюби Сергія Анатолійовича - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2022 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-11 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-11 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин