ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1236/22 Головуючий в 1 інст. Сакоян Д.І.
Провадження № 33/807/661/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пахоменка А.В. на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 27 вересня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, та стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 06.07.2022 о 19 год. 50 хв. у смт Кушугум Запорізького району Запорізької області по пров. Річковому, 6, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-21043, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 адвокат Пахоменко А.В. вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що працівником поліції в порушення порядку проведення огляду було відмовлено у проведення огляду на визначення стану сп`яніння на місці зупинки автомобіля.

Відеозапис події, який знаходиться на СД-диску немає позначки часу та властивостей, які дають змогу його перевірити. Також вказані відеозаписи не є повними, як того вимагають відомчі інструкції. Долучені файли із власного мобільного телефону не можуть бути належним доказом у справі.

Справа про адміністративне правопорушення не містить жодних доказів керування ОСОБА_3 транспортним засобом і його зупинки працівником поліції.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, обґрунтовуючи його тим, вперше ним було подано апеляційну скаргу на вказану постанову поштою в межах строку на апеляційне оскарження, але апеляційним судом її було повернуто через помилку відділення пошти щодо дати отримання поданої ним кореспонденції.

Заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки дійсно, як вбачається з доданого апелянтом до клопотання про поновлення строку фіскального чеку, виданого АТ «Укрпошта», апеляційну скаргу на постанову суду від 27 вересня 2022 року вперше апелянтом було подано 7 жовтня 2022 року, тобто в межах строку апеляційного оскарження.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, із заявою про відкладення розгляду справи не звернувся.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті, суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції дотримані вимоги національного закону під час розгляду вказаної справи і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

В основу його винуватості місцевим судом було покладено такі докази:

1) протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №105669 (а.с.1), яким встановлено, що 06.07.2022 о 19 год. 50 хв. у смт Кушугум Запорізького району Запорізької області по пров. Річковому, 6, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-21043, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

2) акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення водія (а.с.2-3), якими встановлено, що під час події ОСОБА_1 мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння - у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота, зміни забарвлення шкірного покриву;

3) письмові поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.5-6), якими пояснено, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом ВАЗ-21043, н.з. НОМЕР_1 . На пропозицію працівника поліції пройти огляд, ОСОБА_1 відмовився;

5) оптичний носій інформації у вигляді СД-диску (а.с.9), яким зафіксовано інкриміновані обставини.

А також безпосередньо допитав свідків події ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в судовому засіданні надали показання, аналогічні їх письмовим поясненням, доданим до протоколу.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення стороні захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Зокрема, суд відхиляє доводи про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 .

Відеозаписом «video_2022-07-07_14-32-51» встановлено, що за участі свідків, водій ОСОБА_1 добровільно вказує, що здійснював керування транспортним засобом ВАЗ-21043, н.з. НОМЕР_1 . Свідки на відеозаписі одноголосно вказували, що бачили, як ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі марки ВАЗ, маючи виражені ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, відповів відмовою.

Виходячи з відеозапису та показів свідків події, апеляційний суд вважає, що можливо дійти лише до одного висновку, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння (порушена мова), на пропозицію працівника поліції пройти огляд для визначення стану сп`яніння відповів відмовою, а тому вказаними діями порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Щодо доводів про недопустимість відеозапису події, апеляційний суд зазначає наступне.

Враховуючи обставини справи, вказані відеозаписи не можуть визнаватись недопустимими доказами, оскільки на них чітко зафіксовано обставини події, поведінку ОСОБА_1 , його відмову від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці події.

Порушення принципу безперервності відеозаписів в описаному моменті не впливає на належність і допустимість відеозаписів як доказів в цілому, оскільки сторона захисту не спростовує достовірність обставин, зафіксованих на відео, не повідомляє суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки.

Суд відхиляє цей аргумент також з тих мотивів, що визнання недопустимим вагомого доказу, який фіксує повну картину розвитку подій через недотримання принципу безперервності лише в один момент часу, про який не заявлено, що він приховує важливі обставини, є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння.

Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Тобто, наявність в матеріалах справи фрагментів відеозаписів та інших матеріалів справи, які узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п.2.5 ПДР України, а тому відеозаписи є допустимими доказами.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини обвинуваченого у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити наступне.

Апеляційний суд вказує, що право в суспільстві відображається в поведінці його членів та має вид соціального факту. Встановлені в суспільстві правила поведінки є обов`язковими для всіх членів суспільного життя. За порушення особи встановлених правил поведінки в суспільстві передбачається юридична відповідальність.

Вид і міра покарання за вчинення діяння, передбаченого ст.130 КУпАП втратило значення, як дрібного делікту, оскільки роками відповідальність за такі діяння посилюється та є резонансними в національній системі права через настання суспільно небезпечних наслідків.

Вказане обґрунтовується тим, що коли особа перебуває під дією певних речовин, які знижують увагу і швидкість реакції, вона нездатна належно реагувати на особливості дорожньої обставини.

Тобто, життя та здоров`я учасників дорожнього руху залежать від випадку чи трапиться на руху такої особи аварійна ситуація або складна дорожня обстановка, чи ні.

Тому, діяння за ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху та має посилену юридичну відповідальність в суспільстві.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, наголошено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення, відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, поведінки під події, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пахоменка А.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пахоменка А.В., залишити без задоволення.

Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 27 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 317/1236/22