Справа № 305/406/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

11.04.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала адвокатка Білас Л. В. в інтересах ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, військовозобов`язаного

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Відповідно до змісту постанови, 28 лютого 2021 року, о 21 год 20 хв, у с. Луг, по вул. Центральній, Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки "Volvo V70", н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвокатка Білас Л. В., клопоче про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки такий пропущено через поважні причини, а саме: копія оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не надсилалась, з її змістом ОСОБА_1 ознайомився лише 09.06.2021. В апеляційній скарзі зазначає, що постанова є незаконною й необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню. Стверджує, що постанова Рахівського районного суду від 04.03.2021 про неповноту перевірки матеріалів справи працівниками Рахівського ВП ГУНП в Закарпатській області - не виконана. Відтак, судом першої інстанції ухвалено незаконне рішення, оскільки, повертаючи матеріали для усунення недоліків, суд не перевірив, що вказані недоліки усунені не були. На думку апелянтки, письмі пояснення свідка ОСОБА_2 не є належним доказом у справі. При цьому, направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відсутнє у матеріалах справи, що свідчить про порушення процедури проведення огляду і спростовує факт вимоги пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Апелянтка стверджує, що від моменту оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення до початку розгляду справи у суді ОСОБА_1 не було ознайомлено з матеріалами справи, відтак останній фактично був позбавлений права на захист. Вважає, що висновки суду першої інстанції базуються виключно на письмових свідченнях, здебільшого працівників поліції, а не очевидців чи свідків події. На думку апелянтки, працівниками поліції протокол складено всупереч вимогам Інструкції з оформлення адміністративних матеріалів про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція). Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 та його представниці, - адвокатки Білас Л. В., які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, при цьому відомостей про поважність причин їхньої неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін не надходило. Неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Доводи апелянтки про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, на переконання апеляційного суду, є такими, що заслуговують на увагу з огляду на таке.

З оскаржуваної постанови убачається, що розгляд справи відбувся 05.05.2021 за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . При цьому, у матеріалах справи містяться відомості про те, що місцевий суд надсилав ОСОБА_1 у встановлений законом строк копію оскаржуваної постанови, однак даних про отримання ним судового рішення у матеріалах справи немає. Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу - поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє враховуючи такі обставини.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для

правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

Зокрема з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №087105 убачається, що 28 лютого 2021 року, о 21 год 20 хв, у с. Луг, по вул. Центральній, Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки "Volvo V70", н. з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився. Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами засвідчив, що зміст протоколу йому відомий, відомості щодо його особи внесені правильно, копію документу отримав.

Відповідно до довідки, сформованої на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС, ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами (а. с. 5).

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №227174 від 28.02.2021, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 6 ст. 126 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн.

На відеозаписі, який міститься на DVD-диску чітко зафіксовано момент перевірки працівниками поліції документів на право керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом, а також спілкування поліцейських з ОСОБА_1 . У відповідь на законну вимогу поліцейських пройти огляд на стан алкогольного ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лексикою, погрожував працівникам поліції, зрештою своєю поведінкою усіляко демонстрував, що огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проходити не бажає.

Рапортом майора поліції Пукмана В. І. підтверджуються обставини, викладені у вищевказаних процесуальних документах, зокрема зазначено, що за відмову водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на нього складено протокол про адміністративне правопорушення (а. с. 19).

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані згідно з вимогами КУпАП, адже жодних порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду апеляційної скарги судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Пукман В. І. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення за діяння передбачені ч. 6 ст. 126 КУпАП.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій під час зупинки водія ОСОБА_1 та оформлення щодо нього матеріалів адміністративного правопорушення,- на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський діяв у межах наданих йому повноважень.

Отже, апеляційний суд, дослідивши та перевіривши вищевикладені докази на предмет належності, достовірності та достатності, вважає, що у своїй сукупності вони підтверджують той факт, що водій ОСОБА_1 відмовився на пропозицію поліцейського проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги такі нормативно-правові акти.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Частиною першою та другою статті 62 Закону України «Про національну поліцію України» передбачено, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винуваті у порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Таким чином норми ПДР встановлюють у першу чергу обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) - ПДР не містять.

Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водій ОСОБА_1 , своєю поведінкою засвідчив, що не бажає проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку. Тому, доводи апелянтки про те, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій на ухилення від проходження огляду, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє.

Твердження адвокатки Білас Л. В. про те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються виключно на письмових свідченнях, здебільшого працівників поліції, а не очевидців події, апеляційний суд вважає недоцільними. Перевіривши наявні у матеріалах справи докази, враховуючи обставини вчинення адміністративного правопорушення, відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, його поведінку під час спілкування з працівниками поліції на момент вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що жодних сумнівів у правильності та обґрунтованості висновків місцевого суду про наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не виникає, тому підстави для визнання вказаних тверджень слушними, - відсутні.

Стаття 62 Конституції України регламентує, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП. З матеріалів справи убачається, що водій ОСОБА_1 , маючи очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, на пропозицію працівників поліції пройти освідування у спосіб, визначений Інструкцією, яка чітко регламентує процедуру направлення та проходження огляду водіїв на стан сп`яніння, своєю поведінкою продемонстрував, що законну вимогу працівників поліції не виконуватиме.

Вищезазначені докази, які підтверджують факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ні особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ні його представницею, адвокаткою Білас Л. В. не спростовані та беззаперечно свідчать про те, що вина водія ОСОБА_1 є безумовно доведеною.

Тому, враховуючи вищезазначене, апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду твердження апелянтки про те, що письмі пояснення свідка ОСОБА_2 не є належним доказом у справі, адже такі спростовуються належними доказами, зокрема наявним у матеріалах справи відеозаписом, на якому чітко зафіксоване адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 .

Окрім цього, апеляційний суд розцінює критично твердження апелянтки про те, що від моменту оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення до початку розгляду справи у місцевому суді, ОСОБА_1 не було ознайомлено з матеріалами справи, відтак останній фактично був позбавлений права на захист. Апеляційний суд вважає, що матеріалами справи, у тому числі, оскаржуваною постановою підтверджується, що жодні права на захист ОСОБА_1 , який був присутній у судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього, порушені не були. Крім того, наявні у матеріалах справи про адміністративне правопорушення заяви про ознайомлення з матеріалами справи та про закриття провадження у справі, подані адвокаткою Білас Л. В. до суду першої інстанції, свідчать про те, що доводи апелянтки є надуманими і такими, що не знайшли свого підтвердження.

Не бере до уваги апеляційний суд і твердження про те, що постанова Рахівського районного суду від 04.03.2021 працівниками Рахівського ВП ГУНП в Закарпатській області - не виконана. Відтак, судом першої інстанції ухвалено незаконне рішення, оскільки повертаючи матеріали для усунення недоліків, суд не перевірив, що вказані недоліки усунені не були. Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд вважає, що такі спростовуються належними та достатніми доказами, зокрема з постанови Рахівського районного суду від 04.03.2021 убачається, що протокол про адміністративне правопорушення повернуто для належного оформлення до Рахівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатської області. Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що вказані судом недоліки поліцейськими були усунуті.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій ОСОБА_1 повинен був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачені законом порядок і спосіб.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його представниця, адвокатка Білас Ю. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокатці Білас Л. В. строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка Білас Л. В. інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН