Справа № 163/1691/22 Провадження №33/802/626/22 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія: ч.3 ст.126 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 06 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає по АДРЕСА_1 , водія ТОВ "Остап-Транс", РНОКПП невідомий, до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 06.10.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України, і накладено на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком у 3 (три) місяці.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судового збору.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він будучи особою щодо якої постановою Другого відділу ДВС міста Хмельницький № 63108787 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, о 15:56 годині 02.10.2022 року на 502 км автодороги М-07 в порушення ч.10 ст.15 Закону України "Про дорожній рух" керував автомобілем "ДАФ", номерний знак НОМЕР_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.126 КпАП України (а.с.11).

Не погоджуючись із постановою судді особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України.

Вважає оскаржувану постанову суду незаконною, необгрунтованою та такою що винесена за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Вказує на те, що суд першої інстанції, перевіряючи наявність чи відсутність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України, зобов`язаний перевірити як наявність постанови державного виконавця про обмеження у праві керування транспортними засобами, наявність чи відсутність постанови про скасування заходів примусового виконання рішень, так і факт обізнаності особи про наявність відносно нього постанови державного виконавця про його обмеження у справі керування ним транспортними засобами, який судом першої інстанції встановлений не був та який не підтверджується наявними матеріалами справи та виконавчого провадження.

Зазначає, що про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами йому стало вперше відомо від працівників патрульної поліції, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення від 02.10.2022року. Таким чином він не був повідомлений про тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами, відповідно, постанову головного державного виконавця Другого відділу ДВС міста Хмельницький від 04.10.2021 року не отримував та про винесення вказаної постанови обізнаний не був. Вважає, що суду першої інстанції не надано достовірних даних про наявність вини у будь-якій формі в його діях, а отже і про наявність ознак складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України.

Вказує на те, що згідно довідки № 2 від 04.10.2022 року він працевлаштований у ТОВ «Остаптранс» на посаді водія з 22.08.2022 року, що виключає правову підставу винесення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Дізнавшись про наявність тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами він звернувся до виконавчої служби і головним державним виконавцем винесена постанова про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП № 63108787 від 12.10.2022 року.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що оскаржувана постанова суду йому не була вручена під час судового засідання, отримав її лише 19.10.2022 року (а.с.17-18).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав останню з мотивів, викладених в ній, та просив її задовольнити, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.294 КпАП України скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк може бути поновлено за заявою особи, яка має право оскаржити постанову.

Згідно ст.268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з постанови Любомльського районного суду Волинської області від 06.10.2022 року справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглядалась за його участю, однак копію постанови ним отримано лише 19.10.2022 року.

Виходячи з наведеного суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду скаржником пропущено з поважних причин, а тому його слід поновити та прийняти апеляційну скаргу до розгляду.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КпАП України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті суд апеляційної інстанції вважає, що викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України, є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до ч.3 ст.126 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно п.2.1.(а) Правил дорожнього руху України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

При цьому, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, тобто, склад даного адміністративного правопорушення буде повним в разі, коли особа, знаючи, що її обмежили у праві керування, керує транспортним засобом, отже, робить це свідомо.

Однак будь-які докази про наявність у діях ОСОБА_1 умислу у керуванні ним транспортним засобом при наявності тимчасового обмеження такого права матеріали справи не містять.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №058871 від 02.10.2022 року ОСОБА_1 02.10.2022 року о 15:56 годині на автодорозі М-07, 502 км, керував автомобілем "ДАФ", номерний знак НОМЕР_1 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, постанова Другого відділу ДВС у місті Хмельницьк № 63108787 від 04.10.2021 року, чим порушив вимоги ч.10 ст.15 Закону України "Про дорожній рух", чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.126 КпАП України (а.с.1).

Згідно з постановою Головного державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Заворотним О.М. від 04.10.2021 року ВП № 63108787, щодо ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №864/21-08 виданого 26.03.2008 року (а.с.20).

Як убачається з письмових пояснень ОСОБА_1 він не знав про існування обмежень у праві керування транспортними засобами і вперше дізнався про це від працівників поліції (а.с.2).

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України, суд першої інстанції зазначив, що винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю доводиться його особистими поясненнями в суді та матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями порушника, відеозаписом події.

Проте, перевіркою матеріалів справи встановлено, що жодного об`єктивного доказу на підтвердження такого висновку у матеріалах справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , не міститься.

Так, дійсно на час розгляду справи місцевим судом в матеріалах справи наявний реєстр ДВС постанови на божника, обмеженого у правах (а.с.4, 5).

До апеляційної скарги апелянтом долучено постанову Головного державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Заворотним О.М. від 04.10.2021 року ВП № 63108787, якою щодо ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №864/21-08, виданого 26.03.2008 року. Проте матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність зазначеної постанови, що підтверджується копіями конвертів про не вручення поштових відправлень (а.с.21). Хоча згідно з ч.2 ст.251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з апеляційної скарги та наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснень, він працевлаштований у ТОВ «Остаптранс» на посаді водія з 22.08.2022 року, що підтверджується довідкою № 2 від 04.10.2022 року директора ТзОВ «Остаптранс» (а.с.22). Дізнавшись про наявність тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, він звернувся до виконавчої служби і головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Заворотним О.М. винесена постанова про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП № 63108787 від 12.10.2022 року (а.с.24).

З огляду на викладене будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 у будь-який спосіб був повідомлений про прийняте щодо нього рішення та встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

За наведених обставин, апеляційний суд доходить висновку, що не доведено наявність в діях ОСОБА_1 такої обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України, як вини у форму умислу, а отже, у діях останнього відсутній склад інкримінованого йому правопорушення.

У відповідності до ст.7 КпАП України, ст.62 Конституції України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд зазначає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції скасуванню та провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови суддіЛюбомльського районного суду Волинської області від 06 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 06 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження по даній справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.В. Гапончук