ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: 766/9356/21 Головуючий у 1-й інстанції: Рєпін К.К.
номер провадження: 33/819/23/22 Доповідач: Базіль Л.В.
категорія: ст. 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі судді Базіль Л.В.,

секретар Дундич А.О., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , потерпілого -

ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу разом з доповненнями ОСОБА_1 на постанову судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2021 року, стосовно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з обставинами встановленими та викладеними суддею в постанові, 27.05.2021 року о 12:30 год., в м. Херсоні по вул. 295 Херсонської Стрілецької Дивізії на парковці кафе "Літо", водій ОСОБА_1 керуючи

т/з Chery д/н НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності, внаслідок чого скоїв зіткнення з т/з Daewoo д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався позаду, чим порушив п.п. 2.3б, 10.9 ПДР України. При ДТП т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2021 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на її незаконність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам.

Заявник стверджує, що судове рішення не було проголошено публічно, чим грубо порушено вимоги ст.285 КУпАП, положення ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких судове рішення (постанова) оголошується публічно та негайно після закінчення розгляду справи та виходу судді з нарадчої кімнати. Судді повинні роз`яснювати зміст рішення, порядок та строки його оскарження.

Звертає увагу на:

- несвоєчасність розгляду справи, а саме щодо порушення тримісячного строку, оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце 27.05.2021 року, тоді як рішення у справі прийнято судом 08.11.2021 року, тобто у значно більший термін у часі, який встановлений ст.38 КУпАП;

- порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначене ст.279 КУпАП, в частині не роз`яснення головуючим його прав, не оголошення змісту протоколу про адміністративне правопорушення, не дослідження доказів наявних в матеріалах справи, ні як кожного окремо так і у їх сукупності, тоді як суттєві докази на його користь проігноровані.

Вважає, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про допит свідків - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , оскільки вказані свідки були очевидцями вказаної дорожньо-транспортної події, бачили наслідки ДТП у вигляді локалізації механічних ушкоджень автомобілів, їм відоме розташування транспортних засобів. Свідком подій також була його дружина ОСОБА_6 , яка знаходилась в автомобілі, та до якої він звертався за допомогою здійснюючи рух автомобіля заднім ходом, проте суд в її допиті також відмовив.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складений поліцейськими з порушеннями норм чинного законодавства, оскільки до змісту протоколу не внесені відомості про свідків, потерпілого. Крім того, поліцейські протиправно відмовили йому у задоволенні клопотання про допит свідків, про вилучення запису з камер відеоспостереження, що спрямовані на парковку кафе «Літо» парку «Херсонська Фортеця», тим самим не забезпечили йому реалізацію прав, регламентованих ст. 268 КУпАП. Зауважує, що зафіксований поліцейськими у протоколі час його складення - 12-30 год. не відповідає дійсності, оскільки об 12-30 год. сталася ДТП, що виключає складення протоколу в цей же час. Вважає, що схема дорожньо-транспортної пригоди є недопустимим доказом, оскільки дані відображені в ній не відповідають фактичним обставинам справи, в ній не відображено важливих елементів і сталих орієнтирів, до яких здійснено прив`язку об`єктів та слідів, транспортних засобів причетних до ДТП, координати їх розміщення.

Звертає увагу на те, що у постанові суддею неправильно вказано ініціали потерпілого, а саме « ОСОБА_3 », замість правильного « ОСОБА_2 », а пояснення надані ним та потерпілим ОСОБА_2 відображено неповно, викривлено без відображення суттєвих важливих фактів та вказівок на обставини справи. Вважає безпідставними висновки судді про те, що його вина у даній справі підтверджується висновками судів першої та апеляційної інстанції, зробленими у межах розгляду іншої справи №766/9343/21, де він мав статус потерпілого.

Зауважує, що у постанові суду не відображені його покази, які мають ключове значення, а саме про те, що перед початком руху автомобіля заднім ходом, він не просто сам впевнився у безпечності такого руху, а ще звернувся за допомогою до своєї дружини, що, на думку апелянта, спростовує висновки суду щодо наявності у його діях порушень п.10.9 ПДР.

Вказує, що перед початком руху на автомобілі заднім ходом, він подав звуковий сигнал та увімкнув спеціальний сигнал «аварійку», поряд з цим працювали ліхтарі заднього ходу на ділянку, яку він бачив, спираючись на обзорність через дзеркало заднього виду, розташоване у салоні автомобіля. Вважає, що саме ОСОБА_2 були порушені вимоги Правил дорожнього руху, оскільки останній був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну перед початком руху та виконанням повороту ліворуч, не надав належної оцінки розташуванню транспортних засобів на парковці, не переконався у безпечності свого руху.

17.01.2022 року ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких підтримуючи вимоги, викладені в скарзі, посилається на те, що всупереч ст. 285 КУпАП, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення не було проголошено публічно та негайно після закінчення розгляду справи та виходу суду із нарадчої кімнати, суддею не було роз`яснено змісту постанови, порядок та строк її оскарження. При цьому посилається на рішення Конституційного Суду України від 11.10.2011 року у справі №10-рп/2011, а також рішення ЄСПЛ у справах «Єлоєв проти України», «Новік проти України», «Савченко проти України», «Delcourt v. Belgium», «Bellet v. France», «Garcia Ruiz v. Spain».

Позиції учасників судового провадження, висловлені ними на стадії апеляційного перегляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги з підстав у ній викладених, надав пояснення, які є аналогічними тим, що викладені в скарзі, наполягав на задоволенні апеляційних вимог.

ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , перевіривши аргументи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга разом з доповненнями до неї підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Мотиви апеляційного суду та норми матеріального права.

Згідно вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають до з`ясування питання чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, рішення приймається на підставі доказів оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до приписів п.2.3 б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 10.9 ПДР регламентовано, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

За порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП.

Диспозиція ст. 124 КУпАП носить бланкетний характер, а тому для правильного застосування норм матеріального права, суд під час розгляду даної категорії справи, має встановити те, які саме (конкретні) пункти правил дорожнього руху було порушено особою, зокрема, під час керування транспортним засобом.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд дослідив та врахував як докази, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №331646 від 27.05.2021 року, схему місця ДТП, письмові пояснення водіїв, також суд взяв до уваги висновки, зроблені судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи №766/9343/21, за якими суди визнали ОСОБА_2 (потерпілого у межах даної справи, що наразі є предметом апеляційного перегляду) невинуватим у скоєнні ДТП, що мала місце 27.05.2021 року за аналогічних фактичних обставин у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №331646 від 27.05.2021 року, дані, відображені в якому, враховуючи положення ст.251 КУпАП є доказом, 27.05.2021 року о 12.30 год. в м. Херсон, вул. 295-ї Херсонської стрілецької дивізії, парковка кафе «ЛІТО», водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом заднім ходом, не впевнившись в безпечності скоїв зіткнення з транспортним засобом «Daewoo Sens» державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався позаду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3б, 10.9 ПДР за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Протокол підписаний особою, яка його склала та ОСОБА_1 .

Складений працівником поліції щодо ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила. А сама по собі незгода ОСОБА_1 з наведеним у протоколі викладом обставин не свідчить про його невідповідність вимогам закону. Навпаки свідчить про дотримання працівниками поліції при оформлені матеріалів про адміністративне правопорушення вимог п.2 розділу II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, щодо надання особі, яка притягається до адміністративної відповідальності можливості викласти свої мотиви щодо скоєного, чим і скористався ОСОБА_1 .

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо безпідставного не зазначення працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення свідків та не здійснення їх допиту, оскільки як слідує із рапорту лейтенанта поліції Орусь М. від 27.05.2021 року, свідків, які могли б надати інформацію стосовно ДТП не було.

Зазначена в рапорті інформація узгоджується із поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , наданих ним під час апеляційного розгляду справи.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що дії правоохоронців, які полягали у фіксуванні обставин ДТП на предмет їх правомірності, він не оскаржував.

Факт не відображення в протоколі відомостей про особу потерпілого ОСОБА_2 , а також зазначення часу його складення, який збігається з часом скоєння ДТП, не вказують на недопустимість доказової інформації зазначеної в ньому.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено схему місця ДТП від 27.05.2021 року, в якій зафіксовано напрямок руху транспортних засобів, місце їх зіткнення та отримання ними механічних пошкоджень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зазначену схему ДТП

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підписали без будь-яких застережень чи зауважень, тобто погодившись з правильністю фактів та обставин, зафіксованих у схемі, а тому доводи ОСОБА_1 щодо неправильності складеної схеми ДТП, апеляційний суд оцінює критично та розцінює їх, як намагання останнього уникнути відповідальності.

За наведених обставин, на переконання апеляційного суду, схема місця ДТП складена у відповідності до вимог "Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року №1395, на якій зображено всі необхідні позначки, що дали можливість суду встановити обставини, які підлягають з`ясуванню.

У власних письмових поясненнях, які поліцейськими долучені до протоколу та спрямовані до суду, ОСОБА_1 серед іншого вказав, дослівно: «27.05.2021 року близько 12.30, стоячі біля кафе «Літо» по вул. 295 Херсонської стрілецької дивізії на парковці почав рух назад, ввімкнув «аварійку», попередньо переконавшись у тому, що позаду нікого немає» і що ніщо йому не заважає рухатися безпечно, однак із зустрічної полоси, дуже швидко рухаючись почав в`їжджати на паркову автомобіль ДЕУ «SENS», який по дотичній «врізався» в його автомобіль, а саме задню ліву частині» (а.с. 5).

Таку ж саму позицію підтримав ОСОБА_1 і в суді першої інстанції, виклавши відповідні письмові пояснення, вказав, дослівно: «почав рух заднім ходом на ділянку за його автомобілем ніким не зайняту, здійснюючи маневр по виїзду з кармана парковки, що переднім ходом було неможливо зробити (зворотна сторона а.с. 10).

На стадії апеляційного перегляду, сам по собі факт здійснення руху транспортним засобом, апелянт також не заперечує, однак посилається на те, що його дії з управління автомобілем були правомірними ( зворотна сторона а.с. 60).

З показань, наданих потерпілим ОСОБА_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 27.05.2021 року о 12.20 год. він рухаючись на транспортному засобі по

вул. 295 Херсонської стрілецької дивізії зі сторони вул. 40 років Жовтня у бік

вул. Пестеля, біля кафе «Літо» побачив вільне місце на парковці, увімкнувши на автомобілі лівий показник повороту, почав паркувати автомобіль, під час якого відчув удар. Під час спілкування з водієм іншого автомобіля

( ОСОБА_1 ), останній пояснив, що не бачив автомобіль на якому рухався ОСОБА_2 (а.с. 6).

Проаналізувавши вказані докази у сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що місцем зіткнення транспортних засобів була саме проїжджа частині дорожнього полотна, перебуваючи на якій в момент здійснення автомобілем маневру заднього ходу, ОСОБА_1 у повній мірі не переконався у безпечності руху власного транспортного засобу, не звернув уваги та не надав належної оцінки дорожній обстановці.

Приймаючи до уваги встановлені обставини ДТП, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд визнає зібрані докази у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.

Та обставина, що ОСОБА_1 здійснював рух з парковки, виїжджаючи заднім ходом на головну дорогу, в той час як по ній вже рухався ОСОБА_2 вказує на те, що потерпілий мав перевагу у русі відносно ОСОБА_1 , а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційним судом відхиляються.

Сукупність письмових доказів, досліджених судом, наряду із відомостями, встановленими на стадії апеляційного перегляду, вагомо вказують на те, що між діями ОСОБА_1 , які полягали у порушенні вимог правил дорожнього руху та наслідками, які настали у вигляді зіткнення автомобілів, наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Надаючи юридичну (правову) оцінку дорожній обстановці, що мала місце за участі транспортних засобів під керуванням ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 , надаючи оцінку правомірності діям апелянта, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_1 ознак порушення вимог п.п. 2.3б, 10.9 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ст. 124 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 щодо винуватості у дорожньо-транспортній пригоді іншого водія ОСОБА_2 , апеляційний суд відхиляє, оскільки обставини щодо встановлення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, що мала місце 27.05.2021 року знаходяться за межами апеляційного перегляду судового рішення. Крім того, питання винуватості ОСОБА_2 у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди вже вирішено судом у межах розгляду іншої справи (№766/9343/21), провадження в якій стосовно

ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення і за наслідками апеляційного перегляду судове рішення залишено без змін, що підставно було враховано судом першої інстанції в межах розгляду цієї справ.

Апелювання ОСОБА_1 до тієї обставини, що здійснюючи автомобілем рух заднім ходом, він звертався за допомогою до своєї дружини, яка в цей час знаходилася поруч з ним у салоні автомобіля, не звільняє його від відповідальності за вчинення ДТП.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта щодо порушення судом строків розгляду справи, апеляційний суд зазначає, що приписами

ст. 277 КУпАП регламентовано, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Поряд з цим, системний аналіз положень змісту КУпАП дає підстави дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує розгляд справи, поза межами 15-ти денного строку з наслідками у вигляді визнання незаконним судового рішення, прийнятого за результатами розгляду справи.

Тоді як у ч.2 ст. 38 КУпАП законодавець обумовив неможливість накладення стосовно особи стягнення у тому разі, коли справа про адміністративне правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомча суду (судді), і з дня вчинення правопорушення минуло три місяці.

Приписами ч.7 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені статтею 38 цього Кодексу.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що КУпАП не містить у собі положень, які б забороняли суду встановлювати обставини справи, зокрема вирішувати питання наявності чи відсутності вини особи у скоєнні інкримінованого правопорушення, в тому числі за умови прийняття рішення про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Відтак, з огляду на ту обставину, що прийняттю рішення про закриття провадження у справі у зв`язку зі сплином строків для накладення адміністративного стягнення, передує встановлення ключових питань у справі, а саме щодо наявності факту вчинення адміністративного правопорушення, наявності винного діяння (дії чи бездіяльності), та чи було вчинене це діяння особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, що передбачено ст. 280 КУпАП, то суд першочергово має вирішити питання про наявність чи відсутність у діях особи вини, а лише потім приймати рішення про закриття провадження у справі, керуючись положенням п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Як видно зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної постанови, вказані положення судом першої інстанції дотримані у повній мірі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо тривалості судового розгляду справи, апеляційний суд враховує, що правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, ОСОБА_1 скоєно 27.05.2021 року, протокол про вчинення адміністративного правопорушення поліцейськими спрямовано до суду 07.06.2021 року, судові засідання судом призначалися неодноразово, а саме -21.07.2021;27.07.2021;19.08.2021,25.08.2021;26.08.2021;27.08.2021;04.11.2021; 08.11.2021 року та відкладалися у зв`язку із задоволенням відповідних клопотань учасників справи, витребуванням доказів.

Доводи апелянта про те, що під час розгляду справи судом йому не було роз`яснено права є голослівними, оскільки ці твердження спростовуються технічним записом фіксації судового засідання від 25.08.2021 року, в якому на початку судового розгляду, суд переконався у тому, що учасникам справи відомі їхні права, а також щодо відсутності підстав для відводу суду, що останніми було підтверджено.

Доводи ОСОБА_1 про не забезпечення йому реалізації прав, передбачених ст.268 КУпАП, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи, він був присутнім під час розгляду справи, та мав можливість висловлювати свої міркування з приводу обставин дорожньо-транспортної пригоди, заявляв заяви і клопотання.

Заявлені ОСОБА_1 клопотання були предметом детального обговорення у судових засіданнях, де судом першої інстанції забезпечувалося право ОСОБА_1 висловлювати власну позицію у якості обґрунтування заявлених клопотань, що ним не заперечувалося на стадії апеляційного розгляду, як і та обставина, що за результатами вирішення цих клопотань, судом оголошувалися мотиви, які слугували підставами для їх як задоволення так і відмови.

Сама по собі незгода ОСОБА_1 із процесуальними рішення суду за результатами розгляду заявлених ним клопотань, не може свідчити про порушення судом його прав щодо надання доказів.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що питання про допит свідків та поліцейських у суді апеляційної інстанції, апелянтом не порушувалося.

Щодо доводів апеляційної скарги про недотримання судом публічного проголошення рішення суду, то у рішенні Європейського суду з прав людини Шмушкович проти України (заява №3276/10 від 14 листопада 2013 року, п.57), суд зазначив, що сторони провадження не погодилися щодо того, чи суд першої інстанції дійсно проголосив своє рішення публічно, разом з тим, суд вважав, що мету пункту 1 статті 6 Конвенції, а саме підпорядкування судових рішень громадському контролю, а отже, надання можливості громадськості вивчити спосіб, у який суди підходять до такого типу справ, у цій справі було досягнуто за допомогою публічного постановлення рішення апеляційним судом, відповідно не було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

З приводу посилання апелянта у доповненнях до апеляційної скарги на рішення Конституційного Суду України від 11.10.2011 року у справі №1-28/2011, апеляційний суд зазначає, що у цій справі вказане рішення органу конституційної юрисдикції не може бути враховано, оскільки предметом конституційного розгляду було вирішення питання щодо відповідності Конституції України окремих положень ст. 263 КУпАП та п.5 ч.1 ст. 11 Закону України «Про міліцію», а саме щодо строків затримання осіб, які вчинили адміністративне правопорушення та порядку обчислення таких строків. Тоді як у справі, що наразі слугує предметом апеляційного перегляду, судом надавалася юридична (правова) оцінка діям осіб, обумовленими порушенням правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто інших суспільних правовідносин.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладених у постанові і були підставами для її скасування, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Вимога ОСОБА_1 про призначення справи до нового розгляду, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки з огляду на положення ст. 294 КУпАП, апеляційний суд не наділений відповідними повноваженнями за наслідками перегляду постанови суду першої інстанції в апеляційному порядку.

За наслідками апеляційного розгляду справи, підстав для скасування постанови суду в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з огляду на доводи, викладені в апеляційній скарзі з урахуванням, внесених до неї доповнень, апеляційним судом не встановлено.

Водночас, за приписами ч.7 ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, за наслідками розгляду справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, правильність якого в повній мірі підтверджується матеріалами справи, з яких слідує, що правопорушення вчинено 27.05.2021 року, тоді як рішення у справі прийнято 08 листопада 2021 року, а отже відповідно до ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення на момент постановлення судового рішення закінчилися, що у відповідності до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Проте приймаючи рішення про закриття провадження на підставі

п.7 ч.1 ст.247 КУпАП суд помилково зазначив про закриття провадження у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, тоді як необхідно зазначити у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Частиною 8 статті 294 КУпАП передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Зважаючи на викладене, постанова суду першої інстанції в частині викладу формулювання підстав закриття провадження у справі підлягає зміні.

В іншій частині постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому її належить залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП із закриттям провадження у справі змінити в частині закриття провадження.

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду Л.В. Базіль