Справа № 156/396/22
Провадження № 3/156/233/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року смт Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Малюшевська І.Є., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліцейської діяльності №1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Володимир-Волинський Волинської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, мешканця: АДРЕСА_1 , електромонтера ПрАТ "АГРОСВІТ-ВОЛИНЬ",

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),-

учасники справи:

особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

представник ОСОБА_1 - адвокат Рудись Р.В.,

про права передбачені ст. 268 КУпАП, ст.ст. 10, 63 Конституції України особам роз`яснено,

в с т а н о в и в :

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи

Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення 01.07.2022 року о 20 год 52 хв. в с. Старий Порицьк по вул. Центральній водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки VOLKSWAGEN TOURAN д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожними рота, порушена координація рухів, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.

В діянні ОСОБА_1 службові особи територіального органу поліції вбачають порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами)- водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Діяння ОСОБА_1 кваліфіковане за ч. 1 ст. 130 КУпАП як відмова особи, котра керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

ІІ. Пояснення учасників справи

Свою вину у вчиненні адмінправопорушення ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що за кермом автомобіля перебувала дружина. Того дня вони поверталися з озера. Коли їхня дитина розплакалася, вони зупинились, щоб дати їй води і пряників, а після цього їх зупинили працівники поліції. Заперечив той факт, що вони з дружиною помінялися місцями.

Представник ОСОБА_1 адвокат Рудись Р.В. в судовому засіданні вказав, що працівниками поліції ОСОБА_1 не було роз`яснено прав відповідно до чинного законодавства, у поясненнях та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння підписи свідків таким не належать; окрім того, долучені до матеріалів адміністративного правопорушення пояснення свідків написано однією і тією ж особою, бо почерк однаковий.

ІІІ. Застосоване судом законодавство

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення згідно зі ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доказами відповідно до ст. 251 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) згідно зі ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїми внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

ІV. Оцінка суду щодо фактичних обставин справи

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, "обвинувачення" відповідно до положень ст. 6 п.1 згаданої Конвенції може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливих наслідків для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в п.1 ст. 6 згаданої Конвенції вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін «обвинувачення» із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового розслідування. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції розглядається як делікт (ч. 1 ст. 130 КУпАП), вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування до винної особи значної суми штрафу з позбавленням права керування на певний строк, суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання уповноваженими службовими особами щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд розглядає справу про адміністративне правопорушення в межах обставин, зазначених в протоколі, і вказані обставини підлягають з`ясуванню під час розгляду справи ґрунтуючись на досліджених доказах.

Як вбачається із протоколу серії ДПР18 № 230461 від 01.07.2022 року про адмінправопорушення ОСОБА_1 інкримінується керування транспортним засобом VOLKSWAGEN TOURAN д.н.з. НОМЕР_2 о 20 год 52 хв. 01.07.2022 року в с. Старий Порицьк по вул. Центральній в стані алкогольного сп`яніння.

До протоколу у справі про адміністративне правопорушення були додані та досліджені в судовому засіданні:

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, згідно якого ОСОБА_1 від огляду відмовився;

- письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у яких підтверджено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку;

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 01.07.2022 року;

- диск з відеозаписом події.

Будь-яких інших доказів у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 службовими особами органу поліції до суду не надано.

На записах № VID-20220703-WA0002 та № VID-20220703-WA0003 від початку до кінця відео зафіксовано факт зупинки автомобіля VOLKSWAGEN TOURAN на узбіччі дороги біля правого краю проїзної частини.

Відео з нагрудної камери патрульної поліції № VID-24F є нечітким, тому встановити будь-які обставин події з такого не вбачається можливим.

Із відеозапису № 2022_0701_202803_022 вбачається, як поліцейський підходить до зупиненого на узбіччі дороги автомобіля VOLKSWAGEN TOURAN, за кермом якого перебуває жінка та просить її надати документи на автомобіль і посвідчення водія.

Відеозаписом № НОМЕР_3 у присутності двох свідків зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки працівниками поліції транспортного засобу та в медичному закладі.

За клопотанням захисника Шави Б.Ю. безпосередньо в судовому засіданні було допитано як свідка двоюрідного брата ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який вказав, що того дня вони поверталися з озера, де відпочивали та вживали алкогольні напої. ОСОБА_4 алкоголю не вживала. Працівники поліції зупинили автомобіль і сказали, що ОСОБА_5 перебував за кермом автомобіля, однак помінявся місцями із ОСОБА_6 .

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_1 , показала, що 01.07.2052 року вони відпочивали на озері в с. Павлівка. Під час відпочинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вживали пиво, а вона спиртного не вживала. Ввечері вони поверталися з відпочинку додому, і по дорозі зупинились, щоб дати їхній дитині печиво. За кермом авто перебувала вона. Після відновлення руху, їх зупинили працівники поліції, і під час документування правопорушення не бажали освідувати її, як водія транспортного засобу, на стан сп`яніння.

Твердження захисника Рудися Р.В. про те, що працівниками поліції ОСОБА_1 не було роз`яснено прав відповідно до чинного законодавства спростовується наявними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 230461 від 01.07.2022 року особистими підписами ОСОБА_1 на підтвердження роз`яснення останньому його прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 267 КУпАП, ознайомлення з місцем та часом розгляду справи, а також ознайомлення зі змістом протоколу і отримання копії такого.

До твердження адвоката Рудися Р.В. про те, що у поясненнях та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння підписи свідків таким не належать, суд ставиться критично, оскільки хоч в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що в поясненнях та на Акті огляду вони не підписувались, а лише на протоколі, на бланку альбомного формату, проте, на думку суду, свідки можуть свідчити на користь ОСОБА_1 для уникнення його від відповідальності. Також ОСОБА_1 дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх до суду не скеровував.

Твердження захисника щодо здійснення заповнення пояснень свідків однією і тією ж особою, оскільки почерк однаковий, судом не береться до уваги, так як є не суттєвим для встановлення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника, допитавши в судовому засіданні свідків, дослідивши дані протоколу про адміністративне правопорушення та долучені до нього письмові матеріали встановлено, що ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Статтею 130 ч.1 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за відмову особи, котра керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, і суб`єктом даного правопорушення може бути тільки водій транспортного засобу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення службовими особами територіального органу поліції не було доведено, що ОСОБА_1 керував автомобілем VOLKSWAGEN TOURAN д.н.з. НОМЕР_2 01.07.2022 року о 20:52 годині та був водієм такого транспортного засобу. Будь-які докази керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом у матеріалах справи відсутні.

Особа уповноважена на складення протоколу ОСОБА_7 на виклик суду в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Відтак з"ясувати додаткові обставини виявилося неможливим.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що органом поліції не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, отже, констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Оскільки, в діях ОСОБА_1 подія та склад адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, то провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

V. Судові витрати

Згідно вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496,20 грн.

В свою чергу, статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 3 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, суддя не вбачає підстав для звернення судового збору із ОСОБА_1 .

Керуючись п. 1 ст.247, ст.ст. 283, 284, 287, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яка притягувалась до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя І. Є. Малюшевська