Справа № 163/453/22 Провадження №33/802/374/22 Головуючий у 1 інстанції:Павлусь О. С.
Категорія: ч.1 ст.483, ст.471 МК УкраїниДоповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

представника митного органу Пікалюка М.С.,

захисника ОСОБА_1 адвоката Комарницького М.В.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 , - адвоката Ульчака Богдана Івановича на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 09 червня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає по АДРЕСА_1 , непрацюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.471, ч.1 ст.483 МК України, та на підставі ч.2 ст.36 КпАП України накладено на нього стягнення в межах ч.1 ст.483 МК України, яка передбачає більш серйозне стягнення з числа вчинених, у виді штрафу в розмірі 9 036 838 (дев`ять мільйонів тридцять шість тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень 61 копійку з конфіскацією в дохід держави 308 900 (триста вісім тисяч дев`ятсот) доларів США, які вилучені згідно протоколу про порушення митних правил № 0448/20500/22 від 30 березня 2022 року та прийняті бухгалтерією Волинської митниці згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру № 5 від 31 березня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, прямуючи приблизно о 17:00 годині 30 березня 2022 року з України в Республіку Польща через митний пост "Ягодин" Волинської митниці водієм автомобіля «Фольксваген Мультіван», номерний знак НОМЕР_2 , порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю, переміщуючи обмежену статтею 8 Закону України "Про валюту і валютні операції" та пунктом 18 постанови Правління НБУ від 02 січня 2019 року № 5 до вивезення за межі України в такій кількості без письмового декларування та ненадання документів, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках, валюту в загальній сумі 308 900,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 9 036 838,61 гривень, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.471 МК України.

При тих же обставинах ОСОБА_1 , намагався незаконно з приховуванням від митного контролю у спосіб, що утруднює виявлення, вивезти з митної території України вищевказану валюту в загальній сумі 308 900 доларів США, яка була замотана у пронумеровані паперові пакунки білого кольору і знаходилась: під переднім пасажирським сидінням 50 000,00 доларів США у п`ятьох пакунках, замотаних в чорний поліетиленовий пакет; в дорожній аптечці під заднім сидінням -30 000,00 доларів США у трьох пакунках; в конструктивній ніші для домкрата в багажному відсіку автомобіля - 40 000,00 доларів США у чотирьох пакунках; в пакеті із серветками в салоні автомобіля - 30 000,00 доларів США у трьох пакунках; в задньому кармані спинки сидіння водія в салоні автомобіля - 50 000,00 доларів США у п`ятьох пакунках; на тілі ОСОБА_1 , обмотані скетчем навколо живота, 100 000,00 гривень у десяти пакунках; у внутрішній кишені одягненої на ОСОБА_1 куртки 8 900,00 доларів США в пакунку, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України.

На вищевказане рішення суду захисником ОСОБА_1 адвокатом Ульчаком Б.І. подано апеляційну скаргу у якій апелянт вважає його безпідставним, необґрунтованим, винесеним з грубим порушенням законних прав та інтересів ОСОБА_1 . Зазначає про те, що місцевим судом було задоволено клопотання про виклик ОСОБА_1 в судове засідання, оскільки останній бажав надавати свої особисті пояснення у справі та повідомити всі обставини переміщення через митний кордон грошових коштів. Однак 09 червня 2022 року він не зміг прибути в судове засідання, так як перебував у стані тимчасової непрацездатності, що стверджується відповідним лікарняним листком. А тому, ним, як захисником було повідомлено про це суд з проханням надати можливість ОСОБА_1 з`явитись до суду для дачі особистих пояснень, однак в такому клопотанні йому було відмовлено. Водночас звертає увагу суду на те, що місцевим судом було проігноровано ту обставину, що власником грошових коштів, що вилучені згідно протоколу та конфісковані судом, є зовсім інші фізичні особи, котрі мають беззаперечне право брати участь у справі, де вирішується питання стосовно їхнього майна. В задоволенні таких клопотань також було відмовлено. Разом з тим зазначає, що провини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, немає, оскільки жодного факту приховування коштів не було, що виключає можливість кваліфікувати його дії і за ст. 483 МК України. Просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким закрити провадження за ст. 483 МК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України. При застосуванні санкції, передбаченої ст. 471 МК України, врахувати позицію, викладену в рішенні Конституційного суду України від 21.07.2021 року за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України окремих положень абзацу 2 ст. 471 МК України.

Крім того на адресу Волинського апеляційного суду 27.07.2022 року від захисника Ульчака Б.І. надійшли додаткові доповнення до апеляційної скарги, які останній просить врахувати при вирішенні справи в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши захисника, який підтримав скаргу з доповненнями, представника митниці Пікалюка М.С., який заперечував доводи апеляційної скарги, просив залишити постанову судді без зміни, суддя приходить до наступного висновку.

Стаття 489 Митного кодексу України передбачає, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.483 МК України вказаної вимоги закону в повній мірі не дотримався.

Під час розгляду апеляційної скарги сторона захисту доповнила свої вимоги та на підтримання таких надала суду додатково висновок науково-правової експертизи №126/85-е від 03.10.2022 року наукового експерта, професора, доктора юридичних наук О.О. Кваши. Згідно даного висновку науковий експерт в даному випадку вважає, що статті 471 та 483 МК співвідносяться відповідно як спеціальна та загальна, а тому під час кваліфікації дій правопорушника, що описані у запиті адвоката та є предметом цього правового висновку, слід виходити з загальнотеоретичного принципу non bis in idem, правила кваліфікації, відповідно до якого спеціальна норма має перевагу перед загальною та підлягає застосуванню, та кваліфікувати дії громадянина України лише за ч.1 ст. 471 МК (у редакції Закону України від 16.02.2022 № 2058-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо адміністративної відповідальності громадян за порушення митних правил»).

У своєму висновку науковий експерт зазначає, що недекларування як діяння у ст. 471 МК полягає у незаявленні громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про валютні цінності, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор)»». Незаявлення - це дія, зворотня до заявления про свої наміри та передбачає приховування громадянином від декларування валютних цінностей. Тобто, недекларування валютних цінностей завжди передбачає протиправні дії правопорушника, який з відповідною метою приховує валютні цінності під час переміщення їх через митний кордон України будь-яким способом.

Що стосується складу правопорушення, передбаченого ст. 483 МК, то у диспозиції ч. 1 цієї статті відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України настає лише у тому разі, коли така дія вчиняється у визначений законом спосіб, а саме з приховуванням від митного контролю. Що збігається з відповідною ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК. Проте, на відміну від неї, приховування товарів при їх переміщенні або діях, спрямованих на їх переміщення, полягає у такому: 1) використання спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, 2) шляхом надання одним товарам вигляду інших, 3) з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості. Тобто, лише вчинення однієї з таких дій свідчить про приховування товарів при їх переміщенні через митний кордон України.

При цьому, недекларування валютних цінностей (ст. 471 МК) характеризується спеціальними ознаками порівняно з приховуванням від митного контролю товарів (ст. 483 МК), оскільки передбачає приховування з незаявленням про наявні валютні цінності за встановленою формою точних та достовірних відомостей про такі цінності, у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»), а не переміщення чи спроба переміщення таких товарів, у тому числі валютних цінностей, з приховуванням у той спосіб, що вичерпно передбачений диспозицією ч. 1 ст. 483 МК.

Відмежувальною ознакою між правопорушеннями, передбаченими статтями 471 та 483 МК, є їх предмет. Так, предметом правопорушення, вміщеного у ч. 1 ст. 471 КК, є валютні цінності, що переміщуються через митний кордон, а правопорушення у ст. 483 МК - товари. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про валюту і валютні операції» під валютними цінностями розуміється національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали. Товари як предмет правопорушення, передбаченого ст. 483 МК це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі (п. 57 ст. 4 МК). Таким чином, валютні цінності - це частина товарів, наділена спеціальними ознаками. Окрім того, за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України (ч. 2), товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами (ч. 3) передбачена адміністративна відповідальність в інших частинах ст. 471 МК.

Отже, з викладеного вбачається, що норма, передбачена у ст. 471 МК має спеціальні ознаки порівняно з нормою, вміщеною у ст. 483 цього Кодексу. Згідно з загальним принципом кваліфікації - non bis in idem - недопустимість подвійного ставлення у вину. Зазначений принцип кореспондує із вимогами Конституції України, відповідно до якої «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення» (ст. 61), із положеннями, що містяться у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (п. 7 ст. 14), які встановлюють, що «... кожна людина не повинна вдруге бути судимою чи покараною за злочин, за який вона вже була остаточно засуджена чи виправдана у відповідності до закону та кримінально- процесуального права кожної країни»; та ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка викладена у такому формулюванні. «Жодна людина не може бути вдруге притягнута до відповідальності або покарана у кримінальному порядку судом однієї і тієї самої держави за злочин, за який вона вже була остаточно виправдана або засуджена відповідно до закону і кримінально-процесуального права цієї держави».

Загальноправовий принцип non bis in idem лежить в основі правила кваліфікації при конкуренції кримінально-правових норм, відповідно до якого спеціальна норма має перевагу перед загальною. Отже, у разі, коли вчинене діяння підпадає одночасно під ознаки, передбачені у двох самостійних статтях кодексу, та вміщують загальну та спеціальну норму, діяння винного слід кваліфікувати лише за статтею зі спеціальної нормою. Кваліфікація вчиненого у цьому випадку за сукупністю статей 471 та 483 МК, які вміщують відповідно спеціальну та загальну норми, порушує правило кваліфікації, наведене вище, а також загальноправовий принцип non bis in idem.

Також у своєму висновку експерт вказує, що під час кваліфікації дій за ст. 471 МК та відмежування вчиненого від ознак складу правопорушення, визначених у ст. 483 МК, слід ураховувати й спрямованість умислу правопорушника. У випадку, що аналізується, є очевидним, що громадянин України не мав наміру приховувати валютні цінності, а лише хотів належним чином здійснити її безпечне перевезення через митний кордон України, що є суб`єктивною ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК.

Відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні винні дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом ч.1 ст. 483 МК України відповідальність за цією статтею настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Із змісту протоколу про порушення митних правил №0448/20500/22 від 30 березня 2022 року вбачається, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення дій, спрямованих на незаконне переміщення через митний кордон України 308 900 доларів США з приховуванням від митного контролю у спосіб, що утруднює виявлення.

У змісті протоколу про митне правопорушення не вказано, що ОСОБА_5 використав спеціально виготовлений тайник, сховище, засоби і способи, що ускладнюють виявлення товарів, тому що виявлені валютні цінності були під переднім пасажирським сидінням, в дорожній аптечці під заднім сидінням, в конструктивній ніші для домкрата в багажному відсіку автомобіля, в пакеті із серветками в салоні автомобіля, в задньому кармані спинки сидіння водія в салоні автомобіля, на тілі останнього та у внутрішній кишені одягненої на ОСОБА_1 куртки.

Тобто наявність спеціально виготовленого тайника, сховища, утруднення виявлення валютних цінностей не констатовано у змісті самого протоколу.

У ст. 4 МК України зазначено визначення термінів, які містять норми цього Кодексу.

Зокрема, п. 53 ч.1 ст. 4 МК України визначено, що спеціально виготовлене сховище (тайник) - сховище, виготовлене з метою незаконного переміщення товарів через митний кордон України, а також обладнані та пристосовані з цією метою конструктивні ємності чи предмети, які попередньо піддавалися розбиранню, монтажу тощо.

Як видно із змісту акту проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, протоколу про порушення митних правил та обставин даної справи, у даному провадженні не встановлено, що ОСОБА_1 виготовив сховище, чи обладнав, пристосував з цією метою конструктивні ємкості чи предмети, які попередньо піддавалися розбиранню чи монтажу а також, що працівником митного органу застосовувалися будь-які технічні засоби митного контролю, у зв`язку з чим стверджувати що грошові кошти були приховані у спосіб, визначений як обов`язкова ознака об`єктивної сторони правопорушення за ч.1 ст.483 МК України, немає підстав.

Крім того з наявних в матеріалах провадження доказів вбачається, що ОСОБА_1 добровільно видав 100000 доларів США, які були обмотані скетчем навколо живота, та 8900 доларів США, які були в кишені куртки.

Також в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 пояснив, що у зв`язку з введенням воєнного стану на території України він та його товариш ОСОБА_7 мали намір купити тепловізори для подальшої їх передачі на потреби ЗСУ. Для цього він особисто надав близько 104 000 доларів США, які разом з коштами ОСОБА_7 були передані ОСОБА_1 , так як останній зобов`язувався придбати тепловізори за межами України. Просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, оскільки дані кошти легально зароблені ним особисто і, на його думку, підлягають поверненню.

ОСОБА_8 подав суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та підтримав письмові пояснення, які були подані ним до місцевого суду та є аналогічними поясненням ОСОБА_6 . У вказаних поясненнях ОСОБА_8 зазначив, що він є власником 203500 доларів США, які були вилучені в ОСОБА_9 , та які були переданні останньому для купівлі тепловізорів. Вказав, що кошти перевозилися в готівці, так як були перебої в роботі банків, а їх розміщення в автомобілі ОСОБА_1 у зазначений в протоколі спосіб було зумовлене небезпекою переміщення такої значної суми грошей.

Враховуючи вищевикладені обґрунтування та мотиви приходжу до висновку, що провадження за ч.1 ст.483 МК України щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу даного правопорушення, внаслідок чого оскаржувану постанову слід скасувати.

Разом з тим в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

16.06.2022 року набрав чинності Закон України від 16.02.2022 № 2058-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо адміністративної відповідальності громадян за порушення митних правил», яким, зокрема, внесено зміни до ст. 522 МК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 522 МК України (в редакції Закону № 2058-IX) справи про порушення митних правил, передбачені статями 468, 469, частинами першою - п`ятою статті 470, частинами першою і другою статті 471, статями 474, 475, 477-480, частинами першою - п`ятою статті 481, статтею 485 цього Кодексу, розглядаються митними органами.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 471 МК України (в редакції, чинній з 16.06.2022 року) недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

Недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом вивчення, безпосереднім предметом правопорушення - є валютні цінності, а саме 308 900 (триста вісім тисяч дев`ятсот) доларів США, на які перевищено дозволений ліміт в еквіваленті 10000 євро без письмового декларування митному органу.

Разом з тим, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ст. 3 МК України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.

У разі якщо законодавством України передбачена можливість виконання митних формальностей без подання митної декларації, застосовуються норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день виконання таких формальностей.

Норми законів України, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.

У разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Відповідно до ст. 471 МК України в редакції, станом на 30.03.2022 року (тобто момент вчинення адміністративного правопорушення у даній справі) порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Разом з тим рішенням Конституційного Суду України від 21.07.2021, у справі № 3-р(ІІ)/2021, окремі положення абзацу другого статті 471 МК України, а саме: "а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів", визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У цьому ж рішенні Суд встановив, що окремі положення абзацу другого статті 471 МК України, втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Отже, вищезазначені окремі положення абз. 2 ст. 471 МК України у частині конфіскації з 21.01.2022 втратили чинність.

Крім того відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу, суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу»/ дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися, зокрема третього критерію правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу (рішення від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення.

Європейський суд з прав людини вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.

Проаналізувавши вищенаведені норми права апеляційний суд доходить висновку, що компетентний орган для розгляду даної справи має визначатись з урахуванням відповідних змін до МК України, що мають місце на момент розгляду справи, а санкція застосуватись з урахуванням редакції МК України станом на момент вчинення правопорушення.

Таким чином компетентним органом для розгляду відповідної справи в частині вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.471 МК України є Волинська митниця.

У випадку прийняття компетентним митним органом рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, слід застосовувати санкцію даної статті в редакції станом на 30.03.2022 року з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 21.07.2021 у справі № 3-р(ІІ)/2021.

З огляду на викладене оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 483 МК України та направленням матеріалів адміністративного провадження до Волинської митниці для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 471 МК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 284, 294 КпАП України, ст.528 МК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 09 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Матеріали адміністративного провадження направити до Волинської митниці для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 471 МК України (в редакції від 13.03.2012 року з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 21.07.2021 у справі № 3-р(ІІ)/2021).

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя