П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2022 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Попревич В.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з 1 -го взводу 3-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин України, водій, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 220742, 27 серпня 2022 року, приблизно о 06 годині 20 хвилин, ОСОБА_1 , керував автомобілем RENAULT MASCOTT р.н. НОМЕР_1 на Привокзальній площі, 2, що в Приморському районі у м. Одеса, будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами на підставі постанови ВП №60413125 від 23.06.2022 Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою провину визнав однак пояснив, що він не був ознайомлений із рішенням про обмеження його у праві керування. Вказану постанову отримав тільки із складенням протоколу про адміністративне правопорушення. 13 жовтня 2022 року оплатив заборгованість по аліментам. Просить не позбавляти його прав керування так як це є єдиним джерелом доходу.

Суддя, дослідивши надані докази, дійшов висновку про таке.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на презумпцію невинуватості, особа яка притягається до адміністративної відповідальності, вважається невинною доти, поки інше не буде доведено в установленому законом порядку, а всі сумніви повинні трактуватися на корись особи.

Діяння повинно містити усі ознаки складу правопорушення, за відсутності хоча б однієї вважається відсутнім склад у цілому.

Згідно зі ч. 3 ст. 126 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Так, ОСОБА_1 ставлять у провину керування транспортним засобом, будучи обмеженим у такому праві на підставі рішення державного виконавця до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Як стверджував під час судового засідання ОСОБА_1 про наявність судового наказу щодо стягнення аліментів, та про наявність постанови державного виконавця про тимчасове обмеження його у праві керування транспортними засобами йому відомо не було.

Диспозиція статті 126 КУпАП передбачає наявність умислу в особи, на вчинення певного правопорушення. Доказів, про те, що ОСОБА_1 справді був ознайомлений із відповідними рішеннями уповноважених органів до суду не надано, як і підтверджень, що такі рішення були хоча б направлені на адресу боржника.

Так, у відповідності до окремої думки, висловленої суддями Верховного Суду України в постанові від 24.07.2015 року у справі 5-7кс15, до відносин у справах про адміністративне правопорушення можуть бути застосовані норми КПК, виходячи із загальних засад кримінального провадження (ст.7 КПК України) та ст.9 КПК «Законність» і рішення суду у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, де «Суд зазначає, що Уряд визнав карну кримінально-правову суть Кодексу про адміністративні правопорушення та його карний кримінально-правовий характер».

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право не свідчити проти себе становить загальновизнаний міжнародний стандарт, який лежить в основі поняття справедливого судового розгляду за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Право не свідчити проти себе передбачає, зокрема, що сторона обвинувачення в кримінальній справі, намагаючись довести свою версію щодо обвинуваченого, не може використовувати докази, здобуті за допомогою методів примусу чи утиску всупереч волі обвинуваченого.

Пленум Верховного Суду України звернув увагу суддів у п. 24 Постанови від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішенні ЄСПЛ «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), рішення від 18 січня 1978 року, серія А, №25, с.6465, п. 161 в кінці; та «Лабіта проти Італії», заява №26772/95, п.121, ECHR 2000-IV).

Крім цього, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суддя наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Зважаючи на вище викладене, суддя дійшов до висновку, що винесення постанови про притягнення до відповідальності особи, з урахуванням наведених обставин є недопустимим, а тому провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 245, 251, 252, 280, 247 п.1 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП - закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти діб з дня її винесення.

Суддя Віктор ПОПРЕВИЧ