КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А. розглянув матеріали справи про адміністративне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року, якою визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2022 ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 255,00 грн (а.с. 40-41).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, в якій просить скасувати постанову та ухвалити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що працівники поліції, які прибули на виклик ОСОБА_2 , коли ОСОБА_1 та донька розповіли їм що насправді відбувалось, сказали йому, що складають протокол відносно ОСОБА_2 про домашнє насильство і запропонували ОСОБА_1 підписати низку документів, зміст яких йому ніхто не читав.

У відповідь на його запитання з приводу того що саме він підписує, поліцейські відповідли, що це його пояснення та договір, згідно з яким дитина буде мешкати по черзі - чотири дні зі батьком і чотири дні з ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 погодився і підписав все, що йому дали працівники поліції, а в подальшому з`ясувалось, що працівники поліції його обманули і, не роз`яснивши йому що відносно нього теж складають протокол про адміністративне правопорушення, не роз`яснивши його прав передбачених ст. 268 КУпАП склали протокол та змусили його підписати без жодних зауважень.

При цьому, в Протоколі з одного боку зазначено, що події відбувалиись в присутності ОСОБА_3 , а з іншого зазначено, що свідків порушення немає.

Крім того, в Протоколі зазначено, що ОСОБА_1 , нібито, вчинив насильство, проте ім`я і по батькові та адреса потерпілого в Протоколі відсутні.

Враховуючи наведене вище Протокол не може, бути прийнятий до уваги в якості доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Проте, Печерський районний суд м. Києва необґрунтовано залишив ці порушення поза увагою і прийняв протокол про адміністративне правопорушення в якості належного доказу. Жодних інших доказів вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства, крім слів ОСОБА_2 , в матеріалах справи № 757/15600/22-п немає.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник Загородній С.В. підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Перевіривши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

За ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, є умисне вчинення діянь психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ 893474, ОСОБА_1 висунуте обвинувачення у тому, що він 16.06.2022 приблизно о 12:00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: принижував та морально тиснув в присутності спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підтвердження наведеного обвинувачення, старшим інспектором СЮП ВП Печерського УП ГУНП в м. Києві лейтенантом поліції Баюрою Є. складено рапорт, в якому зазначено. що 16.06.2022 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: принижував її честь та гідність, морально тиснув в присутності спільної малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Враховуючи вищевикладене в діях ОСОБА_1 , вбачаються ознаки адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Кожна із сторін надали свої пояснення відносно події, що трапилась 16.06.2022.

ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначав, що тривалий час проживає за адресою АДРЕСА_1 . Його дружина ОСОБА_2 проживає окремо від нього по вул. Липській разом з їх спільною малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 14.06.2022 ОСОБА_3 привезла доньку до нього. 16.06.2022 о 10.00 год. дружина приїхала до них, принесла полуницю та він запропонував всім разом вийти на прогулянку. Дитина лягла на ліжко, просила маму щоб вона її підняла, на що остання відмовила, дитина сказала, що мама погана та вона більше любить тата. Дружина на це агресивно відреагувала, хотіла силою забрати доньку з собою. Після цього вона продовжувала кричати на нього і їх спільну доньку. Він намагався заспокоїти ОСОБА_2 , пояснюючи, що це дитина. Проте ОСОБА_2 не заспокоювалась і продовжувала кричати. Після невдалих спроб вгамувати ОСОБА_2 він сказав, що вона «привезла з собою село» і спілкується так, як і її мати, звикнувши все брати «на горло», а також додав, щоб ОСОБА_2 йшла геть і більше не приходила. Голосу він при цьому не підвищував, адже йому не можна нервувати, оскільки через нервове напруження погіршується світочутливість і він взагалі на деякий час втрачає орієнтацію в просторі. В подальшому він намагався викликали поліцію, але у зв`язку із хвилюванням та інвалідністю не зміг, а дружина викликала. Зауважив, що не вчиняв ані психологічного, ані фізичного насильства відносно ОСОБА_2 .

Також, ним було надано копію довідки ДКУ Клінічної лікарні м. Києва Олександрівська, до якої звертався ОСОБА_4 17.06.2022 в зв`язку з синцями на тілі після ударів пляшкою (а.с. 29).

В матеріалах справи міститься копія протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 20.06.2022 за заявою ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 , у своїх поясненнях зазначила, що 16.06.2022 близько 10.30 год. вона прийшла до чоловіка та дитини, яка була в той день з батьком, щоб приготувати їсти. Коли їй потрібно було йти по своїм справам, до неї підійшов чоловік і попросив погуляти з ними на вулиці, оскільки ОСОБА_1 не в змозі погуляти сам з дитиною. Дитина почала проявляти свій характер, агресію та неповагу відносно неї, чоловік її підтримав. Через що, вона вирішила відмовитися від прогулянки. Після цього, чоловік не випускав її з квартири, кричав, говорив, що вона неадекватна матір, принижував її в присутності дитини. Коли чоловік погодився випустити її, вона хотіла забрати ключі від квартири, аби мати доступ у спілкуванні з дитиною, але він ключі їй не віддав. Коли вона виходила з квартири, ОСОБА_1 дав їй зрозуміти, що вона дитину не побачить.

Зазначила, що ОСОБА_1 вчинив по відношенню до неї психологічне насильство, яке проявляється у тому, що він «налаштовував» дитину проти неї. Житло в якому він проживає, є їх спільним, але він не дозволяє їй приходити до цієї квартири та не допускає до неї безперешкодно. Він принижує її родичів та її особисто. Схопив її за сідниці, оскільки образився на її відмову поновити шлюбні стосунки, він принижував її тим, що вона погана мати та «алкоголічка». Разом з тим, у квартирі вона бачила речі коханки ОСОБА_1 , що також вплинуло на неї.

Як в суді першої інстанції, так і під час розгляду провадження апеляційним судом, ОСОБА_4 заперечував вчинення ним домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 .

Водночас, ОСОБА_2 в суді першої інстанції та в апеляційному суді стверджувала, що ОСОБА_4 вчинив щодо неї домашнє насильство. При цьому, ОСОБА_4 зазначав, що є спокійною та урівноваженою людиною. В наслідок отриманого поранення він повністю втратив зір і став інвалідом 1-ї групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 27.04.2017.

Після того, як ОСОБА_2 почала бити його пляшкою по тілу, він вирішив викликати поліцію. Через нервове напруження у ОСОБА_2 погіршується світлосприйпяття і він взагалі на деякий час втрачає орієнтацію в просторі, і тому зателефонував не на номер 102, а на номер 112 і, поки слухав промову автомата, ОСОБА_2 вже сама викликала поліцію і неправдиво повідомила про насильство, вчинене нібито з боку ОСОБА_4 .

Тобто, з пояснень ОСОБА_2 прямо вбачається, що її обурення і подальші дії, так званого потерпілого, як то крики, нецензурна лайка, побиття ОСОБА_4 пляшкою з водою, насильство і лайка по відношенню до малолітньої дитини - ОСОБА_3 , були викликані словами ОСОБА_3 про те що ОСОБА_2 погана мати, а також необґрунтованими підозрами ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 нібито налаштовува доньку проти неї та про те, що ОСОБА_4 нібито може перешкоджати матері бачити дитину.

При цьому, жодних конкретних висловів, які ображають чи принижують людську гідність, жодних погрозливих висловів зі змісту яких можна дійти висновку про те, що ОСОБА_4 дійсно перешкоджав або може перешкоджати ОСОБА_2 бачитись з ОСОБА_3 , або ж певних дій образливого характеру з боку ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в своїх поясненнях не наводить, вказуючи лише, що ОСОБА_4 нібито не випускав її з квартири і до цих подій вчиняв домашнє насильство, використовуючи особистість ОСОБА_2 , а також особистості її батьків та дитину «для завдання найбільшого психологічного ображення».

При цьому, жодних висловів або дій, які можуть бути інтерпретовані, як насильство психологічного характеру ОСОБА_2 в своїх поясненнях не наводить, як не наводить і того, яким чином ОСОБА_4 не випускав її з квартири і які дії він вчинив, після того як ніби то погодився її випустити.

Висновки суду першої інстанції про те, що не надання комплекту ключів від спірної квартири вже є проявом психологічного насильства по відношенню до дружини ОСОБА_2 могли б бути прийняті апеляційним судом за умови, що вони узгоджуються з іншими доказами, які прямо чи опосередковано підтверджували б вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 .

Однак, наявні в матеріалах провадження письмові пояснення ОСОБА_2 та письмові пояснення ОСОБА_4 , є власною позицією як потерпілої так і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо конфлікту, який виник між ними, а тому не можуть бути беззаперечним доказом на підтвердження винуватості ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення також є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Проте, за наявності пояснень потерпілої, яка стверджує, що ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, та пояснень останнього, який заперечує проти цього, апеляційний суд вважає, що одного протоколу про адміністративне правопорушення, не достатньо для висновку про доведеність вини особи проза розумним сумнівом.

Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_4 суду першої надано не було.

Згідно із п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Отже, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 245, 251, 252, 268, 278, 280, 283, 284 КУпАП про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_4 незаконного й необґрунтованого рішення.

За таких обставин, постанова судді суду першої інстанції не може залишатися чинною та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року, якою визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАПскасувати, провадження у справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.А. Нежура