Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
24.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Сідун В. М.
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, тимчасово непрацюючу,
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
Згідно з постановою, 11.10.2021, о 17 год 42 хв, у м. Ужгороді по вул. Вузька, 42, водійка ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Volkswagen Passat» р. н. з. НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога ЗОНД, висновок позитивний. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
Окрім цього, відповідно до постанови, 15.10.2021, о 03 год 10 хв у м. Ужгороді, по вул. Капушанська, 24, водійка ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Volkswagen Passat» р.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водійка відмовився. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення приписів передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).
В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Сідун В. М., вказує на те, що постанова судді підлягає скасуванню. Зазначає, що всупереч положенням ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також згідно з практикою ЄСПЛ, яка передбачає, що суд не має права самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, місцевий суд визнав ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Окрім цього апелянт стверджує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги клопотання адвоката про призначення у справі судово-медичної токсикологічної експертизи. Стверджує, що місцевим судом не досліджувались докази, у тому числі акт медичного огляду, в якому відсутні будь-які відомості про ознаки наркотичного сп`яніння. При цьому, на думку адвоката, відносно епізоду, що мав місце 15.10.2021, матеріали справи містять відеозапис з бодікамер поліцейських, на якому відсутній момент керування ОСОБА_1 транспортним засобом. На відеозаписі зафіксовано виключно момент спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими. Між тим, на думку адвоката Сідуна В. М., належних та допустимих доказів у матеріалах справи взагалі немає. На підставі вищевикладеного, просить постанову скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, задовольнити клопотання та призначити у справі судово-медичну токсикологічну експертизу з метою з`ясування наявності наркотичних речовин, що викликають наркотичне сп`яніння у біологічних матеріалах ОСОБА_1 .
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 та її захисника, адвоката Сідуна В. М., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак до суду вказані особи не з`явились, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана адвокатом Сідуном В. М. апеляційна скарга. Разом з тим, 24.11.2022, у день розгляду апеляційної скарги адвокатом Сідуном В. М. направлено до апеляційного суду заяву про чергове відкладення судового засідання на інший день, обґрунтовуючи заяву тим, що адвокат не може прибути до апеляційного суду у зв`язку із зайнятістю у проведенні слідчих дій. Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема: 20.04.2022 (а. с. 77), 16.06.2022 (а. с. 79), при цьому доказів про поважність причин неявки ОСОБА_1 до суду адвокатом Сідуном В. М. надано не було, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явилась на розгляд справи і, при цьому доказів у підтвердження причин неявки до апеляційного суду від неї не надходило. Тому, при вирішенні питання щодо проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 та її захисника, адвоката Сідуна В. М., суд апеляційної інстанції враховує те, що у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а також зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, та максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).
Таким чином, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді й утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені Законом для прискорення процедури слухання.
З огляду на наведене, на приписи ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені беззаперечні докази, на яких ґрунтується правильний висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №518650 убачається, що 11.10.2021, о 17 год 42 хв, у м. Ужгороді по вул. Вузька, 42, водійка ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Volkswagen Passat» р. н. з. НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога ЗОНД, висновок позитивний. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. Своїми підписами у протоколі ОСОБА_1 підтвердила, що зміст протоколу їй відомий, копію його отримала.
Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ» № 624 від 11.10.2021 підтверджено, що ОСОБА_1 пройшла освідування на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, за результатами обстеження встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (а. с. 2).
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4891175 убачається, що водійку ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, й накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн (а. с. 4).
Відповідно до розписки ОСОБА_1 , вона зобов`язується залишити на зберіганні транспортний засіб марки «Volkswagen Passat» р. н. з. НОМЕР_1 на місці зупинки автомобіля (а. с. 5).
Відеозаписом з бодікамер поліцейських зафіксовано факт проходження огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, останній після проведення вищевказаних обстежень та досліджень констатував, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (а. с. 6).
У матеріалах справи також міститься акт медичного огляду №624 від 11.10.2021, зі змісту якого убачається, що ОСОБА_1 пройшла освідування на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а саме у КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ».
Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №518654, 15.10.2021, о 03 год 10 хв у м. Ужгороді, по вул. Капушанська, 24, водійка ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Volkswagen Passat» р.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водійка відмовилась. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердила, що з протоколом ознайомлена, відомості щодо її особи внесені правильно, копію протоколу отримала. При цьому, зміст її пояснень свідчить про те, що ОСОБА_1 нічого не вживала, з протоколом не згідна.
Рапортом лейтенанта поліції Лукачовича А. підтверджуються обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі чітко зафіксований на відеозаписі з бодікамер поліцейського, який міститься на DVD-диску, що наявний у матеріалах справи (а. с. 6).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п.2.9 «а» та п. 2. 5 Правил дорожнього руху України та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівники патрульної поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були упереджені під час зупинки, пропозиції направлення водійки ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в них були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту під час розгляду апеляційної скарги.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги підтверджуючих даних, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_1 з боку поліцейських були вчинені незаконні методи, примус чи упередженість - докази, які можуть підтвердити цей факт відсутні, їх стороною захисту не додано ані до матеріалів справи, ані до апеляційної скарги.
Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря - нарколога КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ» ОСОБА_4 , яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та склала висновок про перебування останньої у стані наркотичного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаних документів щодо ОСОБА_1 , а також для її обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейського та лікаря - нарколога у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
При оцінці доводів апелянта про те, що місцевий суд самостійно змінивши на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, порушив вимоги ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, їх апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки відсутні будь- які підстави вважати, що суд вийшов за межі протоколів про адміністративне правопорушення та призначив ОСОБА_1 більш суворе покарання, ніж передбачене законом.
Так, відповідно до положень п.2.9 «а» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до положень п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, упродовж року, а саме 11.10.2021 та 15.10.2021, порушила вимоги наведених вище Правил дорожнього руху України, та приписи ст. 130 КУпАП, що підтверджується належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав об`єктивну оцінку та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за частиною 2 статті 130 КУпАП за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за епізодом від 11.10.2021, що належними доказами безумовно підтверджується те, що ОСОБА_1 добровільно погодилась пройти освідування у закладі охорони здоров`я, де у результаті огляду на стан наркотичного сп`яніння лікар констатував, що ОСОБА_1 на момент освідування перебуває у стані наркотичного сп`яніння. Доказів на спростування викладених у письмових доказах, на відеозаписі та у постанові суду першої інстанції обставин справи, матеріали справи також містять.
Доводи апелянта про те, що місцевим судом не досліджувався акт медичного огляду, у якому відсутні будь-які відомості про ознаки наркотичного сп`яніння, апеляційний суд не визнає слушними, оскільки такі спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи.
Так, дослідивши висновок КНП «Закарпатський обласний медичний центр ПЗ та МЗ» ЗОР №624 від 11.10.2021, яким лікарем-наркологом підтверджено факт перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, доданий до нього акт медичного огляду №624 від 11.10.2021 та зміст листа директора КНП «Закарпатський обласний медичний центр ПЗ та МЗ» ЗОР, адресованого адвокату Сідуну В.М., у якому чітко вказано, що вищевказаний висновок складено щодо ОСОБА_1 на підставі акту медичного огляду, проведеного черговим лікарем ОСОБА_4 , яка має вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «наркологія» та атестована атестаційною комісією при Департаменті охорони здоров`я Закарпатської ОДА.
Крім того, зі змісту вказаного акту вбачається, що при проведенні огляду обстежуваної особи лікар-нарколог не тільки проводить лабораторне дослідження біологічного середовища, в розглядуваному випадку сечі обстежуваної особи, а й встановлює зовнішній вигляд такої, стан одягу, шкіри, наявність пошкоджень, поведінку, стан свідомості, орієнтування на місці, у часі та власній особистості, мовну здатність такої, вегетативно-судинні реакції, дихання , пульс, артеріальний тиск, зіниці, рухову сфер у, міміку, ходу, рухи тощо.
Дослідивши вищенаведені процесуальні документи, апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції правильно встановлено, що медичний висновок, наявний у матеріалах справи, не суперечить вимогам Інструкцій, оскільки такий складений на основі акту медичного огляду, який проведений лікарем, що має відповідну кваліфікацію та атестацію, за яким стан наркотичного сп`яніння виявлено за результатами аналізу зовнішніх ознак обстежуваної особи ОСОБА_1 , в тому числі її поведінкою, а також з огляду на результатами імунохроматографічного методу з використанням тест-системи для швидкої діагностики наркотичних речовин в сечі «Sprinter».
Враховуючи вищевикладене, а також те, що докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння є достовірними та сумнівів не викликають, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав щодо необхідності призначення проведення у справі судово-медичної токсикологічної експертизи.
Крім того, на переконання апеляційного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у скоєні нею правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і за епізодом від 15 жовтня 2021 року, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.
При оцінці доводів апелянта про те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є недоведений, такі жодним чином не впливають на висновки місцевого суду, які є правильними та обґрунтованими. При цьому відсутність відеофіксації моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не свідчить про незаконність складання протоколу про адміністративне порушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки положеннями статті 266 КУпАП передбачена відеофіксація саме проведення огляду осіб поліцейським, а не моменту зупинки транспортного засобу.
Місцевим судом правильно були встановлені фактичні обставини справи за обома епізодами: від 11.10.2021 і від 15.10.2021, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність її вини у порушенні вимог п. 2.9 «а» та п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за епізодом від 15.10.2021 за ч. 2 ст. 130КУпАП, оскільки це діяння скоєно протягом року, після скоєння будь- якого з порушень, передбачених частиною першою статті 130КУпАП.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
На підставі вищезазначеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнана винуватою у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР і, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення щодо неї накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушниці, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та її захисник, адвокат Сідун В. М., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Сідун В. М. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН