Справа №760/7754/22 3/760/5186/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Ріхтер В.В., з участю секретаря Мелашенко К.В., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Гонтарєва Р.М., потерпілої ОСОБА_1 , її представника - адвоката Распотнюка В.О., із застосуванням засобів технічної фіксації, розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Киві, з середньо-спеціальною освітою, ФОП, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, суд

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 891116 від 16.06.2022 року « ОСОБА_1 16.06.2022 року приблизно о 11.15 годині за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї економічного характеру щодо своєї сестри ОСОБА_1 , а саме перешкоджав потрапити до квартири, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП».

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачає, що адміністративна відповідальність за даною нормою настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Проте, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, а матеріали справи не містять даних щодо наслідків для здоров`я потерпілої, а саме не зазначено ознака об`єктивної сторони адміністративного правопорушення: чи могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, що є обов`язковим, оскільки інше включає склад даного правопорушення.

Таким чином, склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає диспозиції норми ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, зазначив, що викладене у протоколі не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки його сестра ОСОБА_1 вільно користується квартирою, має від неї ключі та може заходити до квартири будь-коли та у будь-який час. Виклики поліції остання здійснює безпідставно аби таким чином йому нашкодити. 16.06.2022 року його сестра ОСОБА_1 , з ранку, прийшла до квартири та збирала свої речі. Він та його дружина в цей час снідали. При цьому сестра прийшла, почала їм заважати, кричати та все знімати на телефон. У квартирі вона почувалася вільно, її ніхто не чіпав та не перешкоджав. Цьому є підтвердження, оскільки, враховуючи провокації з її боку, він все знімав на телефон, аби потім можна було захиститися. В цей же, сестра ОСОБА_1 також приходила до квартири, однак вже з поліцією. При поліції її також ніхто не чіпав, вона вільно пересувалася квартирою.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 зазначила, що в сім`ї постійно виникають конфлікти через приватизацію квартири. До квартири вона заходить лише у присутності поліції, оскільки їй так зручно та так вона почуває себе у безпеці. Дійсно має ключі від квартири. Підтвердила, що дійсно 16.06.2022 року, вранці, вона самостійно, використовуючи ключі, зайшла до квартири забрати речі та ліки, однак знову виникла сварка. У подальшому, вона викликала поліцію та зайшла до квартири вже з поліцією, це все відбулося до 12.00 години ранку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , будучи попередженою судом про кримінальну відповідальність, пояснила, що 16.06.2022 року вона із чоловіком снідала на кухні, як в квартиру прийшла ОСОБА_1 та почала збирати свої речі. До квартири остання заходить самостійно, оскільки має ключі. Її ніхто не чіпав та не перешкоджав. Остання вільно пересувалася квартирою. ОСОБА_1 почала кричати, їх з чоловіком ображати, на що свідок викликав поліції. ОСОБА_1 при цьому пішла, а повернулася вже із поліцією. Поліція не розбиралася та склала на усіх протоколи. Стосунки із ОСОБА_1 у свідка неприязні, оскільки вона постійно тероризує їх сім`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а ст. 245 цього Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, суд, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Сам обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проаналізувавши у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібрані УПП, суд установив, що вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Разом з тим, надані докази в цій справі цим критеріям не відповідають.

Суд зауважує, що в деяких інших справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, слід відмітити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді, і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Не має суд можливості, з огляду на норми КУпАП, і залучати для участі у справах такої категорії прокурорів.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви у суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, тим самим не забезпечив розгляд провадження з дотриманням ст. 6 Конвенції.

Як зазначено у протоколі про адміністративне пра вопорушення 16.06.2022 року ОСОБА_1 перешкоджали потрапити до квартири.

Одночасно з цим, остання в судовому засіданні зазначила, що двічі перебувала у квартирі та збирала речі: один раз самостійно, а другий - вже із поліцією.

Таким чином, викладене у протоколі протирічить поясненням самої ОСОБА_1 .

Жодних доказів на підтвердження викладеного у протоколі, суду не надано.

При цьому, суд відкидає, як доказ, наданий ОСОБА_1 відеозапис, на якому відображена його сестра, яка перебуває у квартирі, оскільки остання заперечила, що це відбувалося 16.06.2022 року, а суд позбавлений об`єктивно перевірити вказані дані.

Крім того, суд не бере до уваги надані сторонами термінові заборонні приписи стосовно кривдників ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , оскільки вони не стоються розгляду цієї справи, жодним чином не доводять чи спростовують фактичні дані за 16.06.2022 року.

Не бере суд до уваги й показання свідка ОСОБА_2 , оскільки вона є дружиною ОСОБА_1 є прямо заінтересованою особою, а також повідомила судовому засіданні, що має неприязні відносини щодо ОСОБА_1 .

Жодних інших доказів суду не надано, хоча суд сприяв сторонам у повному обсязі користуватися своїми процесуальними правами.

За таких обставин, аналізуючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з тим, що дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1) ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин, визначених п. 1) ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ч. 1 ст. 173-2 та ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ріхтер В.В.