Справа № 946/39/22 Провадження № 3/946/217/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Смокіна Г.І., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 30.10.2021 серії ВАБ № 579525, 30.10.2021 о 17:10 год. ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння громадському місці біля буд. 17 по вул. Шевченко в с. Ярославка, висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173 КУпАП.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, суддя дійшов такого висновку.

Частиною 1 ст. 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що місцем вчинення правопорушення є с. Ярославка Саратського району Одеської області.

Частинами 1 3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України. Відповідно ж до ч. 1 ст. 8 зазначеного Закону, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Законом України № 950-ІХ від 03.11.2020 «Про внесення зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо територіальної юрисдикції місцевих судів на території України до прийняття закону щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів», який набрав чинності 10.12.2020, розділ ХІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено пунктом 3-1 такого змісту: до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-IX, але не пізніше 1 січня 2022 року". 16 листопада 2021 року Верховна Рада прийняла Закон № 5387 «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо територіальної юрисдикції місцевих судів на території України до прийняття закону щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку із утворенням (ліквідацією) районів». Ним на один рік подовжено термін здійснення місцевими судами своїх повноважень у межах раніше визначеної (до утворення (ліквідації) районів згідно з Постановою Верховної Ради від 17.07.2020 № 807-IX) територіальної юрисдикції, але не пізніше 1 січня 2023 року.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (рішення від 20.07.2006 р. п.п. 24 25) в черговий раз зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», Суд висловив думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». У пп. 107109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Враховуючи викладене, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ст. 173 ч. 1 КУпАП не належить до компетенції Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області та останній не є судом, встановленим законом в розумінні чинного законодавства України, а також практики Європейського суду з прав людини, тому справа підлягає поверненню до Відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, для подання до належного суду.

Керуючись ст. 7, 8, 276, 278 КУпАП, суд

постановив:

Протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 173 ч. 1 КУпАП та додані до нього матеріали направити до Відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області для подання до належного суду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Г.І.Смокіна