Справа 343/2432/21
Номер провадження 3/350/21/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.185, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом - КУпАП), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, відповідальність за що передбачена ст.185 КУпАП.

Адміністративне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

26.11.2021 приблизно о 22 год. 34 хв. у сел.Брошнів-Осада по вул.22 Січня, водій автомобіля «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законним вимогам працівників поліції при виконанні ними своїх службових обов`язків, зокрема не виконував чіткі вказівки працівників поліції припинити свої протиправні дії, при спілкування виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, а також намагався спричинити тілесні ушкодження.

Окрім цього, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №244982, 26.11.2021 о 22 год. 34 хв. у сел.Брошнів-Осаді по вул. 22 Січня, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Мерседес Бенц С350», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Алкотестер 6820» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях, передбачених ст.185, ч.1 ст.130 КУпАП не визнав. Пояснив, що 26.11.2021 у сел.Брошнів-Осаді він керував належним йому автомобілем, де за допомогою проблискових маячків його зупинили працівники поліції та почали вимагати у нього, щоб він вийшов із свого авто, що він і зробив. Поліцейські звинувачували його у тому, що у м.Долина він скоїв ДТП, з чим він не погодився. Після цього, поліцейський сказав йому, що він перебуває у стані сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, проте він відмовився, оскільки недовіряв поліцейським та бажав пройти такий огляд у лікарні. Однак, незважаючи на неодноразову згоду із проходженням огляду у медичному закладі, поліцейські так і не забезпечили його доставку туди, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Наголосив, що автомобілем у стані сп`яніння він не керував, жодних протиправних дій відносно поліцейських він не вчиняв. Окрім цього, пояснив, що йому не було роз`яснено його права та обв`язки, у його присутності протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не складався, а тому копію протоколу йому вручено не було та не надано можливості надати власні пояснення. У зв`язку із зазначеним, просив провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

При цьому, Європейський суд з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У справі «Карелін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що є недопустимим з боку суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, уточнення у судовому засіданні фабули правопорушення, усунення розбіжностей та неточностей, що мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такі дії є порушенням ч.1 ст.6 «Про захист прав людини і основоположних свобод», тобто порушено принцип рівності сторін і змагальності судового процесу. За таких умов, особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ст.185 КУпАП, передбачає відповідальність, зокрема, за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Об`єктом правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків.

Права працівників поліції встановлено Законом України «Про національну поліцію», який, зокрема, встановлює право працівника поліції вимагати від громадян і службових собі, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень поліції, виносити на місці усне попередження особам, які допустили малозначні адміністративні порушення, а в разі невиконання зазначених вимог застосувати передбачені цим Законом заходи примусу, а також інші права в межах його компетенції.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Пленум Верховного Суду України у другому абзаці п.7 постанови №8 від 26 червня 1992 року (з послідуючими змінами) "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів", роз`яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Адміністративна відповідальність за названою статтею настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, незважаючи на його невизнання своєї вини у вчиненому, доведена такими дослідженими у судовому засіданні доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №787592 від 27.11.2021, в якому зазначені відомості про посадову особу, яка склала даний протокол та особу, відносно якої він складений, суть адміністративного правопорушення та стаття, якою воно регламентоване. Окрім цього, зазначено обставини та суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУПАП, зокрема зазначено, що 26.11.2021, приблизно о 22 год. 34 хв. у сел.Брошнів-Осада по вул.22 Січня, водій автомобіля «Мерседес - Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законним вимогам працівників поліції при виконанні ними своїх службових обов`язків, зокрема не виконував чіткі вказівки працівників поліції припинити свої протиправні дії, при спілкування виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, а також намагався спричинити тілесні ушкодження. Від підписів у відповідних графах даного протоколу, ОСОБА_1 відмовився (а.с. 25);

- відеозаписами, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску «Videx DVD+RW», якими встановлено, що ОСОБА_1 багаторазово висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, а також намагався спричинити тілесні ушкодження працівникам поліції. На неодноразові, наполегливі та законні вимоги працівників поліції припинити свої протиправні дії, ОСОБА_1 реагував агресивно та не виконував їх (а.с. 13).

Отже, проаналізувавши здобуті в судовому засiданнi докази, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, оскільки він вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, відповідальність за що передбачена ст.185 КУпАП.

Щодо визначення адміністративного стягнення ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП суд враховує, що положення Кодексу України про адміністративні правопорушення відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 враховую характер вчиненого правопорушення, його суспільну небезпеку, особу правопорушника і його майновий стан, а також ступінь вини останнього.

Обставин, що згідно ст.34 КУпАП пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Обставин, що згідно ст.35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом також не встановлено.

З урахуванням обставин справи про адміністративне правопорушення, приходжу до переконання, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення, яке б вiдповiдало вчиненому ним адміністративному правопорушенню та його особі, в межах санкції ст.185 КУпАП.

Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в у розмірі 0,2 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стосовно інкримінованого ОСОБА_1 вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд зазначає наступне.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення, які полягають у:

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП спеціальний - водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП, є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

У судовому засіданні ОСОБА_1 стосовно інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ствердив, що він транспортним засобом у стані сп`яніння не керував. Підтвердив, що відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, оскільки недовіряв поліцейським, та бажав пройти такий огляд у лікарні. Однак, незважаючи на неодноразову вимогу забезпечити йому огляд в лікувальному закладі, поліцейські так і не забезпечили його доставку туди, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Суд звертає увагу, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст.266 КУпАП, положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі за текстом - Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі за текстом - Порядок).

Таким чином законодавство чітко регламентує огляд водія для визначення стану сп`яніння, дотримання визначеної процедури та порядку якого є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Тобто, працівники поліції, встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, повинні запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. У разі незгоди водія або із результатами огляду або на проведення зазначеного огляду поліцейським, такий огляд повинен бути проведений в закладі охорони здоров`я.

Разом з тим, відповідно до п.9 Розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Згідно з п.п.6, 7 Інструкції, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Отже, вищезазначеним порядком, встановленим Кабінетом Міністрів України, саме на працівника поліції покладено обов`язок направити водія та забезпечити його доставку до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду, окрім іншого, було надано протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі за текстом - Акт огляду), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі за текстом - Направлення на огляд водія транспортного засобу), відеозаписи, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску, рапорт працівника поліції.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №244982, складеному відносно ОСОБА_1 (а.с. 1), який за своєю суттю є основоположним документом, на підставі якого особу можна притягнути до адміністративної відповідальності, зазначено відомості про посадову особу, яка склала даний протокол та особу, відносно якої він складений, суть адміністративного правопорушення та стаття, якою воно регламентоване. Зокрема зазначено, що 26.11.2021 о 22 год. 34 хв. у сел.Брошнів-Осаді по вул. 22 Січня, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Мерседес Бенц С350», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Алкотестер 6820» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився.

З акту огляду та направлення (а.с. 2, 3) вбачається, що ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Оскільки відеофіксація, відповідно до ст.251 КУпАП є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом досліджено відеозаписи з нагрудних відеокамер працівників патрульної поліції, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску, з яких вбачається, що відеофіксація зазначених в протоколах обставин, здійснювалась переривчасто, а не безперервно, як того вимагають вищезазначені положення.

Встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , а тому він є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім цього, на відеозаписі «0000000__0032», зокрема на «22:51:10» хвилині зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

На відеозаписі «0000000__0033», зокрема на «22:51:14 - 22:51:22» хвилинах зафіксовано, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції проїхати до медичного закладу для проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння однозначно відповів «так».

На відеозаписі «0000000__0035», зокрема на «00:23:37 - 00:23:45» хвилинах зафіксовано як поліцейський запитав у ОСОБА_1 , чи готовий він їхати у медичний заклад, на що останній йому чітко відповів: «так, канєшно». При цьому, поліцейський одразу перепитав у водія «відмовляєтесь?», на що він відповів: «Куда відмовляюсь? Ви що!».

Враховуючи вищевикладене, знайшли своє підтвердження пояснення ОСОБА_1 , які від надав у судовому засіданні про те, що незважаючи на його бажання пройти огляд на стан сп`янінння у лікувальному закладі, поліцейські так і не забезпечили його доставку медичний заклад.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що у рапорті працівника поліції від 27.11.2021 вказано, що ОСОБА_1 відмовився пройти тест на стан перебування в алкогольному стані на місці зупинки транспортного засобу, проте погодився проїхати в медичний заклад для проходження встановлення факту алкогольного сп`яніння, однак не сідав у службовий автомобіль, щоб проїхати у медичний заклад, а пізніше відмовився від такого проходження огляду.

Суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника ВП відділення поліції №2 (сел.Рожнятів) ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій. Відомості, зазначені у рапорті, не доведені наданими на підтвердженнявинуватості ОСОБА_1 відеозаписами або іншими доказами, які додані до матеріалів справи. Зокрема відсутні докази про те, що ОСОБА_1 відмовився сідати в автомобіль для проходження огляду в лікувальному закладі. Враховуючи, що дані рапорту не узгоджуються з іншими належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, а також із даними безпосередньо у судовому засіданні твердженнями ОСОБА_1 , суд вважає такий рапорт неналежним та недопустимим доказом винуватості останнього.

Окрім цього, ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що йому не було роз`яснено його права та обв`язки, у його присутності протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не складався, а тому копію протоколу йому вручено не було та не надано можливості надати власні пояснення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до п.2.5 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, має бути ознайомлена з її правами i обов`язками, передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 63 Конституції України, про що зазначається у протоколі.

Даючи оцінку доводам ОСОБА_1 про те, що йому не було роз`яснено його права та обов`язки, у його присутності протокол про адміністративне правопорушення не складався, а тому копію протоколу йому вручено не було та не надано можливості надати власні пояснення, суд встановив, що відеозаписами, які надані на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , вищезазначені доводи не спростовуються, оскільки відеофіксація подій, в порушення вимог законодавства, здійснювалась не безперервно. З цієї ж підстави не беруться до уваги судом наявні у протоколі відомості про те, що ОСОБА_1 з власної волі відмовився від ознайомлення із місцем та часом розгляду справи, від підпису із ознайомленням із змістом протоколу та отримання його копії.

Частиною 5 статті 266 КУпАП встановлено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Незважаючи на те, що суд прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівниками поліції норм чинного законодавства, яке регулює порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, в даному випадку відносно ОСОБА_1 , та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому правопорушенні, у зв`язку з чим, суд визнає порядок проведення відносно нього огляду на стан алкогольного сп`яніння недійсним, а докази, які додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП неналежними.

Враховуючи наведене, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом приходить до переконання у недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з вимогами ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Згідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять, поза розумним сумнівом, вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1ст.130 КУпАП України.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8 (вісім) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 136 (сто тридцять шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Судовий збір сплатити на рахунок: UA0026001; отримувач коштів: Державна судова адміністрація України «Судовий збір»/22030101, код отримувача: , Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд.

Суддя: