ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/103/22 Справа № 204/8156/21 Суддя у 1-й інстанції - Юшков М. М. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працює, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

за участю:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на останню відповідно ст. 36 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень. Стягнено зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.09.2021 приблизно о 13-00 ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювала словесні образи на адресу матері ОСОБА_2 , чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру і порушила вимоги ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 20.10.2021 приблизно о 10-00, ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняла домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме : виражалась в її бік нецензурною лайкою, чим завдала постраждалій особі душевне хвилювання та емоційну невпевненість, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила постанову скасувати, прийняти нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Зазначила, що не погоджується з вказаною постановою.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складено з грубим порушенням процедури його складання.

У протоколі серії ВАБ №855210 від 06.10.2021 року зазначено, що правопорушення вчинено 05.09.2021 при цьому ОСОБА_2 до органів поліції звернулась зі скаргою 07.09.0221 року, а протокол про адміністративне правопорушення складено лише 06.10.2021 року, не за місцем вчинення, а в органах поліції.

Крім того, вказує, що в протоколах відсутні відомості щодо завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілій. Не зазначено, яку саме шкоду заподіяно ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вслухавши думку ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга підлягають задоволенню з таких підстав.

Оскільки проголошення повного тексту постанови суду відбулося без участі ОСОБА_1 , копію постанови остання отримала у суді першої інстанції 03.12.2021 року. Про що свідчить її особистий підпис в матеріалах справи, тому такі обставини дають підстави вважати, що строк, пропущений ОСОБА_1 , на апеляційне оскарження з поважних причин.

Згідно із ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких обґрунтовується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок правління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, основною ознакою правопорушення є вина у виді умислу або необережності.

Згідно із приписами ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, всупереч вимогам вказаних правових норм, судом першої інстанції не було в повному обсязі з`ясовані всі обставини справи, у зв`язку з чим, постанова суду не може бути визнана законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчинення будь-яких з зазначених в диспозиції дій.

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» від 15.11.2001 року №2789-ІІІ, насильство в сім`ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Протиправні дії за цією статтею можуть мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства.

Фізичне насильство в сім`ї - це умисне насильство, яке не завдає фізичного болю і не спричиняє тілесних ушкоджень (наприклад, нанесення одним членом сім`ї іншому члену сім`ї побоїв).

Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Економічне насильство в сім`ї - умисне позбавлення одним членом сім`ї іншого члена сім`ї житла, їжі, одягу та іншого майна чи коштів, на які постраждалий має передбачене законом право, що може призвести до порушення фізичного чи психічного здоров`я.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Факт вчинення ОСОБА_1 насильства у сім`ї, на думку апеляційного суду, не підтверджений дослідженими судом першої інстанції доказами, які знаходяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Допитана у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила суду, що з матір`ю ОСОБА_2 у неї неприязні стосунки, між ними тривалий конфлікт через розподіл спільного майна. Зазначила, що мати постійно провокує сварки та часто викликає поліцію.

Як вбачається з матеріалів справи, щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №855210 від 06.10.2021 року, з якого слідує, що 05.09.2021 приблизно о 13-00 ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювала словесні образи на адресу матері ОСОБА_2 , чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру і порушила вимоги ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо винних дій ОСОБА_1 , повно і всебічно не дослідив обставини справи та письмові докази і не надав їм належної оцінки, залишив поза увагою викладену у протоколі про адміністративне правопорушення фабулу адміністративного правопорушення, яка не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення.

Зміст протоколу не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, у ньому не зазначено об`єктивної сторони вказаного правопорушення, а саме: в яких конкретних діях ОСОБА_1 полягало вчинення домашнє насильство психологічного характеру, не зазначено про настання саме фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій ОСОБА_2 .

Крім того, з самого протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувався 05 вересня 2021 року, тоді як протокол було складено 06.10.2021 року, через місяць від означених подій.

Матеріали справи не містять протоколу допиту, або письмових пояснень ОСОБА_1 з приводу подій, які мали місце 05 вересня 2021 року. Працівниками поліції не було вжито заходів для виклику та допиту ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №856964 від 20.10.2021 року, відповіднодо якого, 20.10.2021 приблизно о 10-00, ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняла домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме: виражалась в її бік нецензурною лайкою, чим завдала постраждалій особі душевне хвилювання та емоційну невпевненість, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Зміст протоколу не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, у ньому не зазначено об`єктивної сторони вказаного правопорушення, а саме: в яких конкретних діях ОСОБА_1 полягало вчинення домашнє насильство психологічного характеру, не зазначено про настання саме фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій ОСОБА_2 .

Таким чином, в протоколах не зазначена суть правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не вказано якими саме діями ОСОБА_1 заподіяно шкоду психічному здоров`ю потерпілої, не зазначено, в чому саме полягало насильство психологічного характеру та в який спосіб було вчинено.

Відповідно до вищенаведених норм права та позиції ЄСПЛ, викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

В судовому засіданні було встановлено наявність конфліктної ситуації між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та існування спору між ними з приводу розподілу спільного майна, які повинні вирішуватись в передбаченому законом порядку.

Матеріали справи не містять доказів вчинення домашнього насильства, оскільки працівниками поліції не було проведено перевірки з приводу обставин викладених у скарзі ОСОБА_2 ..

Коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі - презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню, із закриттям провадження у справі, з наведених підстав.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року, задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 (сто сімдесят) гривень, - скасувати.

Постановити нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко