Справа № 464/912/22 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 33/811/404/22 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В.,за участі потерпілої ОСОБА_1 та її представника адвоката Детинича Петра Івановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 25 березня 2022 року,

встановив:

цією постановою, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 , 27 січня 2022 року близько 09.45 год. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї сестри психологічне домашнє насильство, а саме висловлювалася в її сторону нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою. При цьому перебувала у нетверезому стані. Вказаними діями ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та постановити нову.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що вона не погоджується із зазначеним у оскаржувані постанові. Судом першої інстанції не враховано, складений інспектором СПДЧ ВП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ст. лейтенантом поліції Яремцьо Ю.А. терміновий заборонний припис стосовно кривдниці ОСОБА_2 , який винесений на підставі вчинення щодо ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру. Даний припис не був оскаржений ОСОБА_2 , тому є належним та допустимим доказом.

Наголошує, що вчинене насильство, щодо неї принижує її гідність, як людини та жінки. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , хоч не були очевидцями події від 27 січня 2022 року, однак їх свідчення дають характеристику негативної поведінки відносно них з боку ОСОБА_2 та відповідно дають підстави вважати, що аналогічні дії вона вчиняє щодо ОСОБА_1

20 квітня 2022 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому вона просить залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, а постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б доводили її вину.

Наголошує, що ОСОБА_1 поводить себе агресивно, чинить перешкоди у користуванні спільною власністю.

25 травня 2022 року ОСОБА_2 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із сімейними обставинами.

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України»(Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Судове засідання по даній адміністративній справі призначене на 27 квітня 2022 було відкладено.

Клопотання ОСОБА_2 про необхідність відкладення розгляду справи, у зв`язку із сімейними обставинами, не береться до уваги апеляційного суду.

Тому, з метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та заперечень, які поступили на адресу Львівського апеляційного суду від ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Заслухавши виступ потерпілої та її представника на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, не дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно не з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

В суді апеляційної інстанції, потерпіла ОСОБА_1 , надала пояснення про те, що обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення відповідають дійсності, ОСОБА_2 , 27 січня 2022 близько 9.45 год. за адресою місця проживання, вчинила відносно неї домашнє насильство, а саме виражалась нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою. Окрім того, повідомила, що 6 травня 2022 року Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 , 27 січня 2022 року близько 09.45 год. за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювалася в сторону ОСОБА_1 нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, при цьому перебувала у нетверезому стані.

Таким чином, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 вчинила відносно потерпілої ОСОБА_1 психологічне домашнє насильств, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст.173-2 КУпАП, відтак доводи апеляційної скарги є слушними та підлягають до задоволення.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого нею правопорушення підтверджується наступними доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 109749 від 27 січня 2022 року ( а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_2 вчинила відносно своєї сестри психологічне домашнє насильство;

-заявою ОСОБА_1 ( а.с. 3), з якої встановлено, що ОСОБА_2 , 27 січня 2022 року, о 9 год. 45 хв. погрожувала ОСОБА_1 фізичною розправою, висловлювалася нецензурною лайкою, перешкоджала пересуванню по загальній житлові площі;

-формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 27 січня 2022 року (а.с. 6), згідно якої кривдником є ОСОБА_2 , а рівень небезпеки визначено середній та винесено терміновий заборонний припис відносно неї;

-терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА №042450 від 27 січня 2022 року ( а.с. 7), з якого вбачається, що ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство щодо своєї сестри ОСОБА_1 та їй заборонується в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою з 15 год. 50 хв. 27 січня 2022 року по 15 год. 50 хв. 1 лютого 2022 року.

Доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що апеляційна скарга є безпідставною, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б доводили її вину, не беруться до уваги апеляційним судом.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та заперечення ОСОБА_2 , прийшов до висновку, що аргументи потерпілої відповідають фактичним обставинам справи, є законними, обґрунтованим і повністю підтверджується доказами.

Твердження ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 поводить себе агресивно, чинить перешкоди у користуванні спільною власністю не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Окрім того, як встановлено з письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( а.с. 4,5), особа, яка притягується до адміністративної відповідальності характеризується негативно, є конфліктною, часто свариться з сусідами, висловлюється нецензурною лайкою, зводить наклепи на сусідів.

Ураховуючи те, що апеляційним судом встановлено наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, в силу вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП оскаржувана постанова судді підлягає до скасування із прийняттям нової постанови.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате піддягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Оскільки адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП, вчинене ОСОБА_2 27 січня 2022 року, на момент апеляційного розгляду, 25 травня 2022 року, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення закінчилися, відтак провадження у справі підлягає до закриття.

Керуючись п. 7 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Постанову Сихівського районного суд м. Львова від 25 березня 2022 року якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.173-2 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.