Справа №573/354/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Черкашина М. С.
Номер провадження 33/816/177/22 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання Баришевої А.І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Білопільського районного суду Сумської області від 28 квітня 2022 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 12 квітня 2022 о 22.15 год. в м. Білопілля по вул. Маяковського, 20, керував автомобілем марки «DAEWOO», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку проведено у КНП «Білопільській міській лікарні» у відповідності до висновку № 5 від 12.04.2022. Своїми вищевказаними протиправними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР, адміністративна відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати дану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказує, що коли він керував автівкою - лопнуло колесо та він опинився на обочині через це. Пошкодив голову, було багато крові. Колесо було заблоковано. Після чого, викликав знайомого з евакуатором та «швидку допомогу». Поки чекав дуже нервував, в голові було шумно, відчував біль, розгубленість. Дуже боліло серце, випив дещо ліків (настоянку глоду), які мають спиртову основу. Звісно ж, травмований він того дня вести машину не міг. Через декілька хвилин з`явилися полісмени. Напевно проїжджали повз. Тоді і почали приставати до нього з протоколом за ст.124 КУпАП. Потім почали вимагали тест на алкоголь. Він погодився, але на місці, як того вимагає стаття 266 КУпАП. В чому йому було відмовлено.

Апелянт зазначає, що адміністративний матеріал свідчить про ряд критичних порушень з боку поліції, які виключають доведеність його провини, як і свідчать про відсутність самого факту події правопорушення, зокрема:

- порушений порядок огляду, передбачений ст.266 КУпАП. Це порушення вимог ст.266 КУпАП, яке тягне за собою недійсність всієї процедури (ч.5 ст.266 КУпАП);

- древній прилад, в якій йому надав подихати лікар - не можна навіть назвати алкотестером. Він не бачив жодних показників, звідки взялося 0.45 проміле не відомо.

- в порушення процедури в нього не вилучався біоматеріал в 2 ємності під опломбування та зберігання 90 днів. Це щоб він не зміг оспорити цей «огляд», призначив вивчення сечі.

- щоб все це «покрити», полісмени не робили відео події. Це порушення Інструкції поліції. Але тім самим вони і допомагають захисту.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, відповідно до пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених вище Правил дорожнього руху України не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у розумінні наведених вище приписів ст. ст. 245, 251-252 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, зокрема такими:

- протоколом серії ДПР 18 №491339 від 13.042022 про адміністративне правопорушення, який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП,

- висновком № 5 від 12.04.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

- актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №5 від 12.04.2022 року.

Дослідивши вказані матеріали, в тому числі дослідивши зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушенні вимог п.2.9. «а» ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

В свою чергу, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини справи повністю узгоджуються протоколами. Не довіряти діям працівників поліції, під час складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, у суду апеляційної інстанції немає.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння є підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки підтверджується висновком КНП «Білопільська міська лікарня» від 12.04.2022 року.

Протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи, в їх сукупності, підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Дані матеріали справи, в своїй сукупності, містять неспростовні факти перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення та у висновку медичного огляду не зазначено розмір проміле алкоголю в крові є безпідставними, оскільки відсутність кількісного показника сп`яніння у даному випадку жодним чином не впливає на кваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Так, пунктом 7 розділу ІІ Інструкції №1452/735 визначено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Що стосується доводів апелянта про порушення працівниками поліції порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки огляд було проведено не на місці зупинки в а медичному закладі, то апеляційний суд зазначає, що підставою проведення такого огляду, як свідчать матеріали справи, та вбачається з пояснень самого ОСОБА_2 , який той давав в суді апеляційної інстанції було вчинення останнім ДТП, в ході якої ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. Тому цілком логічно, що водій з тілесними ушкодженнями, після вчинення ДТП направляється до закладу охорони здоров`я, де і проходить огляд на стан сп`яніння.

Та обставина, що в закладі охорони здоров`я огляд ОСОБА_2 на стан сп`яніння проводився не шляхом вилучення біоматеріалу, а приладом Алконт, жодним чином не спростовує тієї обставини, що водій ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, як слідує з акту медичного огляду не стан сп`яніння від 12.04.2022 при огляді ОСОБА_2 повідомив, що вживав пиво, та в нього був наявний запах алкоголю з рота.

Таким чином, встановлення лікарем КНП «Білопільська міська лікарня» факту перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння, свідчать про те, що рівень алкоголю в його крові перевищував допустиму норму. При цьому, кількісний показник алкоголю в крові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, жодним чином не впливає ні на кваліфікацію дій особи, ні на ступінь її відповідальності.

Доводи апелянта про древній прилад та неналежну роботу технічного приладу, за допомогою якого проводився огляд на стан сп`яніння, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з наданої відповіді головнийм лікарем КНП «Білопільської міської лікарні» на запит Сумського апеляційного суду вбачається, наступне.

Прилад спеціалізований визначення концентрації парів еталону в повітрі, що видихається пройшов повірку 10 березня 2022 року, про що ДУ «Сумський регіональний науково виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» видало сертифікат.

Крім того, Постановою КМ України №412 від 05.04.2022 року постановлено, що установити, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавці регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Що стосується твердження ОСОБА_2 про те, що вже після ДТП він дуже нервував, в голові було шумно, відчував біль, розгубленість, дуже боліло серце, тому випив дещо ліків (настоянку глоду), які мають спиртову основу, то апеляційний суд не бере їх до уваги, оскільки такі доводи нічим не підтверджені, і крім того зазначає, що і такі дії вживання особою, яка керувала транспортний за засобом, після вчинення ДТП за її участю алкоголю, а також лікарських препаратів виготовлених на їх основі, тягнуть за собою притягнення до адміністративної відповідальності ще й за ч.4 ст.130 КУпАП. (Євро протокол при ДТП з травмованими не складається)

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Беручи до уваги вищевикладене, суддя апеляційного суду вважає, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, перебував у стані алкогольного сп`яніння, що ним не заперечується та підтверджується наявними в справі матеріалами, чим порушив вимоги пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України.

Що стосується посилання в своїй апеляційний скарзі ОСОБА_2 на численні постанови інших судів у справах про адміністративні правопорушення, то ці судові рішення не мають преюдиційного значення для Сумського апеляційного суду, оскільки кожне судове рішення стосується кожної окремої справи, де фактичні обставини, порядок складення протоколу і поведінка учасників є різною.

При цьому, зовсім безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на постанови в справах ЄСПЛ «Малофеєв проти Росії» та Карелін проти Росії» щодо викладення в протоколі фабули обвинувачення, оскільки, в даному провадженні суд, жодним чином, ті обставини правопорушення, які були зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення не змінював і не доповнював в своїй постанові.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі і на цитати з постанов судів щодо наслідків порушення порядку відео фіксування працівниками поліції обстановки та обставин події, оскільки, в нашому випадку, відеофіксування не велося зовсім, і будь які відеозаписи, які суд поклав би в основу свого рішення, відсутні.

Не погоджується апеляційний суд і з доводами скарги про те, що суд першої інстанції був упереджений і необ`єктивний, оскільки жодних доказів цього факту не надано. Так, особа, яка притягується до відповідальності ОСОБА_2 брав участь в судовому засіданні і жодних відводів суду, чи клопотань не заявляв.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Білопільського районного суду Сумської області від 28 квітня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.