Справа № 489/8779/21
Провадження № 3/489/431/22
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

19 січня 2022 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , директора КУ ММР «Міський центр підтримки внутрішньо переміщених осіб та ветеранів АТО»,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії № МК4175/310/АВ/П/ПТ від 07.12.2021 ОСОБА_1 інкримінується, що 07.12.2021 за адресою: Миколаївська область, місто Миколаїв, провулок Кобера, 13А/8, він, перебуваючи на посаді директора КУ ММР «Міський центр підтримки внутрішньо переміщених осіб та ветеранів АТО» в порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівників із займаних посад виплата всіх сум, що належать їм від Міського центру підтримки внутрішньо переміщених осіб та ветеранів АТО не проведена в день звільнення. Так, ОСОБА_2 наказом від 27.09.2021 № 55-К звільнена із займаної посади 27.09.2021, однак при розрахунку належних коштів при звільненні ОСОБА_2 не нараховано та не виплачено премію в 2020 році відповідно до встановленого кошторису, а саме премію з лютого до грудня 2020 року зменшено без урахування Переліку показників, які впливають на розмір премії в Центрі.

ОСОБА_1 при розгляді справи в суді свою вину в інкримінованому порушенні не визнав та пояснив, що ОСОБА_2 при звільненні були виплачені всі нараховані до виплати суми та на даний час будь-якої заборгованості з боку КУ ММР «Міський центр підтримки внутрішньо переміщених осіб та ветеранів АТО» перед ОСОБА_2 по нарахованій заробітній платі немає. При цьому підтвердив, що за період з лютого по грудень 2020 року ОСОБА_2 щомісячна премія виплачувалася в меншу розмірі, ніж визначено кошторисом, оскільки остання мала недоліки в роботі, які впливали на розмір премії, а також, що премія є стимулюючою додатковою виплатою, розмір якої може варіюватися. Крім того зазначив, що наказ про виплату щомісячно премії працівникам центру приймався після засідань постійної комісії, яка колегіально приймала рішення про виплату премій працівникам.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; копію акту перевірки; копію кошторису на 2020 рік; копії наказів про преміювання; копії списків працівників міського центру підтримки внутрішньо переміщених осіб та ветеранів АТО; копії розрахунково-платіжних відомостей; копії протоколів засідання постійної комісії по встановленню стимулюючих надбавок та преміювання; копію колективного договору КУ ММР Міський центр підтримки внутрішньо переміщених осіб та ветеранів АТО з додатками), суддя приходить до таких висновків.

Із змісту ст. 245 КУпАП слідує, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч. 1 ст. 41 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Вирішуючи питання про притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 41 КУпАП, необхідно зазначити, що диспозиція даної статті за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто, нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативних актів, зокрема, до КЗпП України.

З протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, відповідно до якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум..

Відповідно до ч. 2 ст. 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

При цьому при розгляді справи в суді з пояснень ОСОБА_1 , які підтверджені письмовими доказами, встановлено що ОСОБА_2 при звільненні були виплачені всіх нараховані та належні до виплати суми, а з приводу виплати премії в меншому розмірі між нею та КУ ММР Міський центр підтримки внутрішньо переміщених осіб та ветеранів АТО існує спір, оскільки нарахування та виплата премії в меншому розмірі була здійснена на підставі результатів засідання постійної комісії центру за наслідками роботи працівників.

У зв`язку з цим, у даній справі особа, якій був зменшений розмір щомісячної премії, у випадку незгоди із нарахованою сумою була вправі звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про нарахування та стягнення на її користь суми премії, яка, на її думку, мала бути їй виплачена.

Таким чином, викладені у протоколі обставини інкримінованого особі правопорушення, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді та спростовуються дослідженими судом доказами в їх сукупності, оскільки при розгляді справи в суді встановлено, що при звільненні ОСОБА_2 з посади останній були виплачені всі нараховані до виплати суми, в тому числі премії, з приводу яких відсутній спір, а розміри премії в більших відсотках мали вирішуватися сторонами в цивільному порядку.

Оцінюючи зазначені вище докази, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення не додано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй правопорушенні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

На підставі викладеного та керуючись статтями 247, 252, 280, 283,291, 294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: М.В. Гриненко