33/804/55/22
266/1670/20
Головуючий у І інстанції: Д`яченко Д.О. № 266/1670/20
Суддя доповідач: Топчій Т.В. № 33/804/55/22
Категорія: ст.185-3 ч.1 КпАП України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Топчій Т.В., за участю секретаря Чепіга Н.В., особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.04.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 ч.1 КУпАП, та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

Згідно постанови, 02.04.2020 року о 13 год. 33 хв. ОСОБА_1 в залі судових засідань №2 Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області під час розгляду скарги у справі № 266/1642/20 не підкорявся розпорядженню головуючого та порушував порядок під час судового засідання, що свідчить про явну зневагу до суду.

Постановою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.04.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 ч.1 КУпАП, та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку із чим, протокол у справі про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 ч.1 КпАП України.

Вказав, що протокол складено за його відсутності, ним не підписувався. В протоколі не вказано його номер. Обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності. Пояснень до протоколу він не надавав. Відсутні пояснення свідків, не вказано адреси їх місця проживання. Свідка ОСОБА_2 взагалі в залі суду не було. Поняті не залучались. Порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення. Отже, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо нього, не відповідає вимогам ст. 256 КпАП України.

Зазначив, що викладені обставини в протоколі про адміністративне правопорушення не містять ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 ч.1 КпАП України. Будь-які належні та безпосередні докази вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів належного своєчасного сповіщення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи у встановленому КУпАП порядку, що вказує на порушення судом першої інстанції вимог ст. 277-2 КУпАП, тобто порушення норм процесуального права, яке призвело до подальшого порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП і є підставою для скасування постанови на підставі ст. 294 КУпАП.

Про ухвалення оскаржуваної постанови він довідався лише після виклику у відділ ДВС. Отримав копію постанови суду після звернення до суду з відповідною заявою 21.12.21 року. З цих підстав просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21.04.2020 р.

Вказав, що був позбавлений можливості реалізовувати в суді свої процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП. Його участь при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді була обов`язковою, проте суд не вжив жодного заходу для забезпечення його явки.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення в нього були відсутні документи, що посвідчують його особу, що ставить під сумнів яким чином розпорядником суду було встановлено особу щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. 1,2,3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 ст. 8 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Вирішуючи клопотання особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.04.2020 р., апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з супровідного листа (а.с.13) ОСОБА_1 було направлено копію постанови Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.04.2020 р.

Відповідно до поштового конверту, який зберігається в матеріалах справи (а.с.15), в якому знаходиться копія зазначеної постанови із супровідним листом, яка надсилалась на адресу ОСОБА_1 , поштове відправлення було повернуто на адресу суду 29.04.2020 року, причиною повернення зазначено: відсутній адресат.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи за єдиним унікальним № 266/1670/20 не містять відомостей на підтвердження своєчасного отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови суду.

За таких обставин, доводи сторони захисту в цій частині є цілком обґрунтованими, строк на апеляційне оскарження постанови суду підлягає поновленню.

Згідно із ст. 129 Конституції України за неповагу до суду чи судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» прояв неповаги до суду чи судді з боку осіб, які є учасниками процесу або присутні в судовому засіданні, має наслідком відповідальність, установлену законом.

Отже, за прояв неповаги до суду винні особи притягуються до відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ст. 185-3 ч. 1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за неповагу до суду, що виразилась у злісному ухиленні від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача або в непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого чи в порушенні порядку під час судового засідання, а так само вчинення будь-ким дій, які свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил.

Таким чином, об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається у неповазі до суду, яка може полягати у:

1) злісному ухиленні від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача;

2) непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого;

3) порушенні зазначеними особами порядку під час судового засідання;

4) вчинення зазначеними особами будь-яких дій, які свідчать про явну зневагу до суду або встановлених в суді правил.

Суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення може бути будь-яка особа, яка бере участь у судовому засіданні.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обставини справи, викладені в постанові суду першої інстанції повністю підтверджуються матеріалами справи та свідчать про те, що своєю протиправною поведінкою ОСОБА_1 проявив неповагу до суду.

Апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 ч.1 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме звукозаписом та відеозаписом судового засідання від 02.04.2020 року скарги у справі № 266/1642/20, з яких вбачається, що під час судового засідання о 13 год. 33 хв. ОСОБА_1 який є заявником, порушуючи визначений КПК України порядок під час судового засідання, що виразилось у гучних висловлюваннях на адресу учасників процесу, не підкоренні розпорядженню головуючого припинити ці дії, на зауваження та попередження головуючого не реагував, продовжував зазначені дії, що свідчить про явну зневагу до суду. В результаті протиправних дій ОСОБА_1 головуючим у справі було оголошено перерву для вирішення питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 185-3 КУпАП.

З огляду на наведене, апеляційний суд відкидає апеляційні доводи ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах провадження належних та допустимих доказів його протиправної поведінки в суді та вбачає в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 ч.1 КУпАП.

Стосовно апеляційних доводів, що протокол у справі про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 ч.1 КпАП України, суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 02.04.2020 року судовим розпорядником Приморського райсуду м.Маріуполя, 02.04.2020 року о 13 год. 33 хв. Глазунов в залі судових засідань №2 Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області під час розгляду скарги у справі № 266/1642/20 не підкорявся розпорядженню головуючого та порушував порядок під час судового засідання, що свідчить про явну зневагу до суду. ОСОБА_1 від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення та дачі пояснень відмовився (а.с.1). Апеляційним судом встановлено, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення узгоджуються зі змістом відеозапису, доданого до протоколу.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу, за його ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до практики ЄСПЛ, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом. Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів.

Отже, апеляційний суд виходить з того, що процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Також, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

На думку апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 є належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в повній мірі відображають подію адміністративного правопорушення, свідчать про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, та безпосередньо впливають на кваліфікацію дій особи. Приймаючи рішення за апеляційними вимогами ОСОБА_1 про недоліки оформлення протоколу, суд виходить з того, що не зазначення повного імені, по батькові свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їх адрес (місць мешкання), номеру протоколу, з наведених підстав не можна вважати суттєвими, такими, що не впливають на його правовий зміст, кінцевий зміст судового рішення та не тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого судового рішення як несправедливого.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено уповноваженою особою - судовим розпорядником Приморського райсуду м. Маріуполя у відповідності з вимогами ст. 255 КУпАП, в ньому відображені відомості про суб`єкта правопорушення, правильно визначена об`єктивна та суб`єктивна сторона вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, ознайомлення ОСОБА_1 про права передбачені ст. 268 КУпАП, вказані свідки, зазначені відомості про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з часом та місцем судового розгляду протоколу, та взагалі з ознайомленням з його змістом. Отже, у підсумку апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 02.04.20 року відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і апеляційні доводи цих тверджень не спростовують.

Що стосується доводів апелянта про те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, то вони не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до доповідної записки, що міститься в матеріалах справи (а.с.4) ОСОБА_1 було повідомлено про час та місце розгляду справи та секретар судового засідання намагалась вручити йому судову повістку, проте останній відмовився від підпису про її отримання.

Доповідна секретаря зареєстрована канцелярією суду за вх. № 6293 від 03.04.2020 року.

Згідно звукозапису та відеозапису судового засідання під головуванням судді Приморського райсуду м.Маріуполя Шишиліна О.Г. від 02.04.2020 року у справі № 266/1642/20 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1, протокол про адміністративне правопорушення було складено у присутності ОСОБА_1 (а.с.2). Матеріали провадження містять відомості про своєчасне надіслання ОСОБА_1 судом судових повісток, за адресою АДРЕСА_1 , де постійно мешкає ОСОБА_1 , які повертались на адрес суду, через їх не отримання адресатом. Отже, апеляційний суд вважає, що суд вжив всіх необхідних заходів для своєчасного сповіщення особи про час та місце розгляду справи. Крім того, суд виходить з того, що згідно усталеної практики ЕСПЛ особа повинна вживати заходів з метою дізнатися про судовий розгляд провадження щодо себе, таку змогу об`єктивно мав ОСОБА_1 , враховуючи існування офіційного сайту суду з розкладом судових засідань.

У зв`язку з чим, посилання про необізнаність ОСОБА_1 про існування матеріалів по справі про адміністративне правопорушення щодо нього є надуманими та розцінюється судом як намагання останнього уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Твердження апелянта щодо не роз`яснення йому процесуальних прав, передбачених ст. 268 КпАП України, суд вважає необґрунтованими. Частиною 1 ст. 268 КпАП України визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, при його складанні ОСОБА_1 було роз`яснено його процесуальні права, передбачені ст.268 КпАП України, у тому числі, право на захист, проте останній відмовився від підпису про ознайомлення. (а.с.1 зворотній бік).

Апеляційні доводи ОСОБА_1 в частині обов`язковості його участі у розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185-3 ч.1 КпАП України, є помилковими з огляду на таке.

Частиною 2 ст.268 КпАП України визначено вичерпний перелік правопорушень, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Ст.185-3 ч.1 КпАП України не входить до даного переліку, а тому присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у розгляді таких матеріалів законодавцем обов`язковою не визнано.

Посилання апелянта ОСОБА_1 щодо невстановлення його особи під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, є неслушними з огляду на таке.

Згідно звукозапису та відеозапису судового засідання під головуванням судді Приморського райсуду м.Маріуполя Шишиліна О.Г. від 02.04.2020 року у справі № 266/1642/20 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1, судом було встановлено явку та особу сторін у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1, скаржником було визначено ОСОБА_1 . (а.с.2). Не заперечував своєї участі у цьому провадженні ОСОБА_1 і під час апеляційного перегляду справи.

Отже, доводи апеляційної скарги в частині закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст.279, 280 КупАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд встановив з наведенням відповідних мотивів у постанові. Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування або зміни постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 у відповідності з вимогами ст.ст.27,33 КУпАП.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст.ст. 284 , 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.04.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ст. 185-3 ч.1 КУпАП - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: