Справа № 336/2285/22
Провадження 3/336/1366/2022
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції Запорізької області Департаменту патрульної поліції у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали адміністративної справи зі складеним протоколом про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Як убачається з даних, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 31 травня 2022р. серії ААД №248841, 31 травня 2022р о 00.30 хв. в Шевченківському районі м.Запоріжжя на пер.вул. Ферганська та вул.. Панфьорова водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом Ford Mondeo, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законодавством порядку проводився із застосуванням технічного приладу Alcotest Drager 6820, прилад ARHF-0019 на місці зупинки транспортного засобу із безперервною відео фіксацією на бодікамеру 471558. Результат позитивний 1.85 проміле. Тест №1507. З результатом погодився. Від керування транспортного засобу відсторонений шляхом залишення транспортного засобу припаркованим без порушення ПДР. Про повторність попереджений.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вину категорично не визнав та пояснив суду, що 31 травня 2022р. він не керував транспортним засобом Ford Mondeo, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується відеозаписом на бодікамеру працівників поліції. Так, він дійсно сидів за кермом автомобіля та розмовляв по телефону зі своєю дружиною, коли до нього підійшли працівники поліції та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Знаючи, що він не керував автомобілем, а тому не порушував закон, він добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Зазначив, що відеозапис, який триває всього 5 хвилин, не підтверджує факт керування транспортним засобом, а тому він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , вивчивши письмове клопотання, матеріали справи, долучені до протоколу та відеозапис з нагрудної камери співробітника поліції, суддя приходить до наступного висновку.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Процес притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, регулюється нормами: Кодексу України про адміністративні правопорушення; Правилами Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція № 1452/735); Порядком направлення водії транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 (далі Порядок); Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 (далі Інструкція №1395); Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та ін.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Як передбачено п.2.9а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення - передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати, як адміністративне правопорушення. Він включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається, як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт адміністративного проступку спеціальний, водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

У п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті" вказано, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. (водії транспортних засобів, інші особи, що керували транспортними засобами ч.ч. 1-4 цієї статті; судноводії - ч. 5 цієї статті; інші особи, які керували річковими або маломірними суднами, - ч. 6 цієї статті). Згідно абз.4 п.27 вище зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду роз`яснено, що для притягнення до відповідальності за ст.. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли водій почав рухатись.

В судовому засіданні суддею ретельно досліджено відеозапис, долучений до протоколу серії ААД №248841, з якого вбачається, що ОСОБА_1 31 травня 2022р. не керував транспортним засобом Ford Mondeo, державний номерний знак НОМЕР_1 .

На переконання суду, працівники поліції не були безпосередніми свідками того, що ОСОБА_1 керував автомобілем Ford Mondeo, державний номерний знак НОМЕР_1 , відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції також не підтверджує факту керування, безпосередні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом в матеріалах справи відсутні.

Отже, належні та допустимі докази наявні у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, на підтвердження керування транспортним засобом саме водієм ОСОБА_1 автомобілем Ford Mondeo, державний номерний знак НОМЕР_1 відсутні.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положення, які б чітко визначали поняття належності, допустимості та достовірності доказів, а з іншого боку - поняття недопустимості доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Однак, при розгляді вказаної справи суд додержується та застосовує правила судочинства про те, що «Усі неузгодженості в законі вирішуються на користь особи, діяння якої підлягає кваліфікації».

Оскільки, винність особи є обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності, проте згідно матеріалів справи в його діях не вбачається даного складу адміністративного правопорушення у зв`язку з недоведеністю факту керування транспортним засобом Ford Mondeo, державний номерний знак НОМЕР_1 31 травня 2022р., суд приходить до висновку, що склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 відсутній.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що докази, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні, а згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, оцінивши наведені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, доводи на підтвердження відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, ретельно дослідивши усі наявні у справі докази, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №248841 від 31 травня 2022р., долучені до нього письмові докази та відеозапис, письмові, усні пояснення та клопотання ОСОБА_1 , за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки обставини скоєння адміністративного правопорушення, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, серії ААД №248841 від 31 травня 2022р., не підтверджені у судовому засіданні жодним доказом.

Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно із п.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене, об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи, повно та всебічного дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що факт порушення п. 2.9А Правил Дорожнього руху водієм ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - зокрема, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284, 291 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Н.С. Звєздова

Строк пред`явлення виконавчого документа «____»_____________ 20___р.

Постанова набрала законної сили «____»_____________ 20___р.

Дата видачі постанови «____»_____________ 20___р.