ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/662/22 Номер провадження 33/814/262/22Головуючий у 1-й інстанції Шиян В. М. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Гальонкін С.А.,

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

адвоката Дичука І.А.

при секретарі: Гречці Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2022 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КупАП,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2022 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 34 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки з без оплатним вилученням транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн в дохід держави.

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 06 лютого 2022 року о 03 год. 23 хв. повторно протягом року, керував транспортним засобом Audi A6, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Ювілейна, буд. 18 в м. Полтаві з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним та допустимим доказом вчиненого ним правопорушення, оскільки складений з істотними порушеннями закону.

Вказував, що поліцейськими в порушення вимог п. п. 4,5 Розділу VII Інструкції оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 до протоколу про не додано довідки про належність транспортного засобу та довідки у якій міститься інформація про встановлення повторності правопорушення.

Також вказував, що у адміністративному протоколі не розкрито суть та ознаки складу учиненого адміністративного правопорушення та помилково вказано статтю ПДР України, яку нібито він порушив.

В порушення Інструкції, поліцейськими не було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та копію цього акту йому не вручено.

Крім цього зазначав, що працівники поліції не запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці та не запропонували проїхати до конкретного медичного закладу для проведення огляду, що є порушенням порядку та процедури, встановленої Інструкцією.

Жодних доказів щодо його відмови від огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку не надано суду, а також його перебування у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом.

Звертає увагу на те, що працівниками поліції не було зазначено момент його зупинки, та не було надано жодного доказу законності його зупинки.

Працівниками поліції також не надано жодного належного та допустимого доказу вчинення ним будь якого правопорушення, яке було підставою зупинки транспортного засобу.

Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи порушив його права, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування постанови Київського районного суду м. Полтави.

Також вказує на те, що він не є власником транспортного засобу - автомобіля Аudi А6, д.н.з. НОМЕР_1 , законних підстав для його оплатного чи безоплатного вилучення або конфіскації взагалі не існує, а тому постанова Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2022 року є незаконною та підлягає скасуванню і з цієї підстави.

Заслухавши ОСОБА_1 та його адвоката Дичука І.А., які підтримали доводи апеляційної скарги та прохали її задовольнити, дослідивши матеріали справи приходжу до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.

Ухвалюючи постанову суддя місцевого суду виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП повністю доводиться дослідженими доказами.

Проте апеляційний суд не погоджується з таким висновком, оскільки суд першої інстанції належним чином не дотримався вимог ст. 251, 252 КУпАП, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та доведеності долученими до протоколу доказами його вини у вчиненні даного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 020866 від 06 лютого 2022 року складеного інспектором взводу №1 роти №1 БУПП в Полтавській області ДПП капітана поліції Гнітьком Д.О., 06 лютого 2022 року о 03 год. 23 хв. у м. Полтава по вул. Ювілейна, буд. 18 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Audi A6, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків.

Правопорушення вчинене повторно протягом року (притягався до адміністративної відповідальності 13 травня 2021 року за ч.1 ст. 130 КУпАП).

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Ч.2 ст. 130 КУпАП передбачає повторне вчинення правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП протягом року.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також в передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Тобто, факт керування транспортним засобом є безумовною та обов`язковою складовою частинною зазначеного правопорушення.

Однак з відеозапису, долученого до матеріалів справи не можливо встановити факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом Audi A6, д.н.з. НОМЕР_1 .

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 виходить з автомобіля, який перебуває у нерухомому стані та припаркований біля подвір`я.

Також на відеозаписі з відеореєстратора зафіксовано рух автомобіля, за яким слідують працівники поліції, однак даний автомобіль не можливо ідентифікувати, оскільки не можливо встановити ні марку, а ні державний номер транспортного засобу.

За таких обставин працівниками поліції не зафіксовано факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що є обов`язковою умовою відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що поліцейськими порушено вимоги п. п. 4,5 Розділу VII Інструкції оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі апеляційний суд не бере до уваги.

Разом з тим апеляційний суд зауважує, що викладені в оскаржуваній постанові висновки щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності, тобто того, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Отже, сукупністю досліджених доказів у справі про адміністративне правопорушення не доведено винуватість ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, оскаржена постанова суду першої інстанції є необґрунтованою.

Тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2022 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.А. Гальонкін