Справа № 305/368/22
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю секретаря Кекерчень М.І., прокурора Вакула Ю.В., захисника Тулайдан С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч. 1 та 2 ст.172-7 КУпАП за апеляційною скаргою Тулайдан С.І., в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 ст.172-7 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 496,20 грн. судового збору в дохід держави.

ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.172-7 КУпАП, тобто прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів і ч.1 ст. 172-7 КУпАП, тобто неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення захисника, прокурора, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а за ч.2 ст.172-7 КУпАП - вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Диспозиція вказаних норм за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, примітка до статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить вказівку на те, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", а також на те, що у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення реального конфлікту інтересів містяться і в абз.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до підпункту в) пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є серед інших депутати місцевих рад.

Згідно з положеннями ч.1 ст.2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Посадами в органах місцевого самоврядування є, серед іншого посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України (ч.1 ст.3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).

У відповідності до положень ч.1 ст.10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, зокрема на посаду голови районної ради шляхом обрання відповідною радою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на посаді голови Рахівської районної ради.

Ця посада не передбачає наявності безпосереднього керівника, і тому Закон передбачає можливість в даному випадку повідомити про конфлікт інтересів колегіальний орган в якому ОСОБА_1 виконувала повноваження - Рахівську районну раду.

На І пленарному засіданні Рахівської районної ради VIII скликання при прийнятті рішення "Про оплату праці голови районної ради", ОСОБА_1 було заявлено про даний конфлікт інтересів, що зафіксовано протоколом пленарного засідання, що підтверджується копією витягу з протоколу (а.с.141).

Згідно ч. 2 ст. 351 Закону, заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.

Таким чином, ОСОБА_1 повідомила про наявний конфлікт інтересів Рахівську районну раду, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», тому поведінка ОСОБА_1 є правомірною, і виключає наявність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Щодо прийняття ОСОБА_1 рішень, вказаних у постанові суду, то такі приймались на підставі діючого законодавства. Зокрема, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», інших нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 вказано: Преміювання голів обласних, районних і районних у містах рад, їх заступників, сільських, селищних і міських голів, установлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірах, визначених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

На виконання цієї норми, розмір та періодичність преміювання голови районної ради, було встановлено рішенням Рахівської районної ради VIII скликання від 17.12.2020 р. № 13 «Про оплату праці голови Рахівської районної ради».

Саме на цій підставі і в межах вказаного рішення ради відбувалося преміювання голови ради. Розпорядження голови Рахівської районної ради «Про преміювання працівників» (в частині преміювання голови ради) видавалися виключно з метою виконання вищевказаного рішення і не виходили за його межі.

У протоколах міститься посилання на Розпорядження голови районної ради від 04.01.2016 року "Про Положення про преміювання працівників районної ради", яким ОСОБА_1 ніби то керувалася при підписанні розпоряджень, однак це не відповідає дійсності, оскільки на час вчинення дій, які ОСОБА_1 інкримінуються, вказані питання регламентувалися Розпорядженням від 22.04.2021 року "Про затвердження положення про преміювання працівників районної ради".

На відміну від першого документу, в діючому Положенні відображено, що преміювання здійснюється в тому числі на підставі рішення Рахівської районної ради VIII скликання від 17.12.2020 р. № 13 «Про оплату праці голови Рахівської районної ради».

Однак у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові суду зазначені невірні дані, які не відповідають дійсності, оскільки на час так званих вчинених правопорушень, які інкримінуються, розпорядження голови районної ради від 04.01.2016 року втратило чинність.

Згідно з приміткою ст. 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Аналогічне визначення реального конфлікту інтересів міститься і у ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», де розкривається зміст такого терміну як приватний інтерес, яким є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

При підписанні вказаних розпоряджень, попередньо їхні проекти, проходили перевірки в службах районної ради, керівники служб підписувалися в Бланку погодження, таким чином ОСОБА_1 не готувала цей проект, а тільки підписувала кінцевий документ.

Отже, при підписанні ОСОБА_1 даних розпоряджень, був відсутній факт реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, оскільки фактично розмір відсотку премії вона не визначала, а визначав бухгалтер.

У протоколі про адміністративне правопорушення не вказано посилання на факти, що приватний інтерес суперечить службовим чи представницьким повноваженням і така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття ОСОБА_1 даних рішень.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано лист-роз`яснення НАЗК № 31-02/75202-21 від 12.10.2021 р. Вказаним листом Міністерствам та іншим органам влади вказано, що дії при реалізації повноважень стосовно встановлення розміру стимулюючих виплат (премії, надбавки) відносно себе, є діями, які вчиняються в умовах реального конфлікту інтересів, з усіма наслідками передбаченими чинним антикорупційним законодавством.

Вказаний лист НАЗК № 31-02/75202-21 був виданий 12.10.2021 р., тобто пізніше ніж вчинено дії, які інкримінуються ОСОБА_1 .

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім.В.М. Корецького HAH України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Апеляційний суд також зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення не повинен мати переваги перед іншими доказами, та сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

В той же час, - ні протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ні оскаржувана постанова суду, не містять доказів та обґрунтування наявності умислу ОСОБА_1 на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду щодо ОСОБА_1 є необґрунтованою та прийнятою з порушеннями вимог КУпАП, в зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього - закриттю у відповідності до ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Тулайдан С.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2022 року задовольнити.

Постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП скасувати.

Провадження у адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага