Справа № 302/359/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/465/21 за апеляційною скаргою захисника - адвоката Рішка С.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09.06.2021.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , не працюючий, раніше притягався до адміністративної відповідальності, згідно з постановою судді Міжгірського райсуду Закарпатської області від 30.05.2021, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №089159 від 10.04.2021 та постанови судді від 09.06.2021 вбачається, що 10.04.2021 біля 00 год. 45 хв. в с.Сойми Хустського району Закарпатської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «RENAULT» номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що стверджено висновком про огляд на стан сп`яніння в КНП «ЛПУ Міжгірська районна лікарня», чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі, захисник адвокат Рішко С.І. просить скасувати постанову судді від 09.06. 2021 та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи. Захисник заперечує факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке ставиться йому у вину, стверджує, що останній не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а перебував в автомобілі в якості пасажира. У день події за кермом автомобіля перебував ОСОБА_3 , з яким ОСОБА_1 близько 23 год. їхали до нього додому, по дорозі ОСОБА_3 зупинився на узбіччі дороги та пішов у справах, в той час, як ОСОБА_1 очікував його в автомобілі перебуваючи на пасажирському сидінні. Не задовго після того, як ОСОБА_3 відійшов до припаркованого транспортного засобу

-2-

під`їхали працівники поліції та почали вимагати від ОСОБА_1 пред`явити водійське посвідчення не зважаючи на те, що він перебував у автомобілі в якості пасажира. На вказану вимогу ОСОБА_1 пояснив працівникам поліції, що за кермом перебував ОСОБА_3 , який відійшов у власних справах, однак працівники поліції відмовлялись його слухати та відібрали в нього телефон, щоб він не мав змоги їх знімати. Після чого працівники поліції вручили ОСОБА_1 постанову про нібито порушення ним правил дорожнього руху України, не надавши змоги надати пояснення з цього приводу. Зазначає, що вказану постанову оскаржено в судому порядку. Захисник вважає, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем не доведений належними та допустимими доказами, оскільки працівники поліції не зупиняли належаний ОСОБА_1 транспортний засіб, а такий перебував у нерухомому стані, при цьому ОСОБА_1 перебував у даному автомобілі в якості пасажира та відповідно сидів на пасажирському сидінні. Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону, оскільки до нього вносились додаткові записи, вже після підписання та вручення його копії ОСОБА_1 . При розгляді справи суддя першої інстанції був упереджений та не об`єктивний, що зокрема підтверджується тим, що з власної ініціативи суд витребовував докази у справі та викликав для допиту у якості свідків працівника поліції та медичного працівника, не зважаючи на заперечення сторони захисту. Твердження у постанові суду про те, що захист ініціював виклик даних свідків не відповідає фактичним обставинам. Таким чином, посилання, як на доказ вини ОСОБА_1 на пояснення вказаних свідків, а також витребуваний судом акт огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 та направлення для проведення такого огляду є незаконним. Також, захисник звертає увагу і на те, що витребуване судом направлення працівника поліції Качайла В.В. для проведення огляду на стан сп`яніння не відповідає по формі та змісту вимогам закону. Також, звертає увагу і на те, що при допиті в якості свідка працівника поліції ОСОБА_4 , суд не попереджав його про кримінальну відповідальність та не встановлював його особу. При цьому, не зрозуміло в якому статусі даний свідок надавав пояснення у даній справі. Про упередженість суду при розгляді справи щодо ОСОБА_1 свідчить і посилання у постанові суду, про те, що ОСОБА_1 раніше притягався до адміністративної відповідальності, хоча об`єктивних даних про це у матеріалах справи немає. Окрім того, захисник просить врахувати, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. Працівниками поліції також було порушено встановлену законну процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, зокрема ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Цю обставину підтвердив і свідок працівник поліції ОСОБА_4 . Таким чином, у даному випадку має місце порушення вимог ст.266 КУпАП. Також є сумнівним і висновок про результати проведеного огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, зокрема у висновку не вказано документ на підставі якого було встановлено особу ОСОБА_1 , відсутні відомості про результати огляду на місці зупинки транспортного засобу, не зазначено назву та номер технічного засобу за допомогою якого проводився огляд качала на місці зупинки транспортного засобу, саме формулювання у висновку, яким констатовано факт перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння є некоректним. Окрім того, у судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_4 повідомив суду, що долучений до протоколу відеозапис події правопорушення здійснювався на особистий мобільний телефон інспектора ОСОБА_5 , такий запис не є безперервним, у ньому відсутні відомості про дату та час зйомки та інші важливі моменти, а отже даний відеофайл не можна вважати належним та допустимим доказом у справі. Також, до протоколу не долучено повноваження документів, які посвідчують особу інспектора Поповича О.В., з яких можна встановити повноважність останнього на складання протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, сукупність наведених вище порушень не дають підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

-3-

Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Рішко С.І. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Рішка С.І., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст.ст.268,271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скаргу задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки

-4-

транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №089159 від 10.04.2021, зміст якого відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №089159 від 10.04.2021, водій ОСОБА_1 10.04.2021 біля 00 год. 45 хв. в с.Сойми Хустського району Закарпатської області, керував транспортним засобом марки «RENAULT» номерний знак НОМЕР_1 ,в стані алкогольного сп`яніння, що стверджено висновком про огляд на стан сп`яніння в КНП «ЛПУ Міжгірська районна лікарня». ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що у працівника поліції відсутній обов`язок зазначати у протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння у випадку, якщо особа пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки у цьому разі в проколі відображаються результати проведеного огляду, що й має місце у випадку водія ОСОБА_1 .

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП стверджується: висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.04.2021, згідно якого, при огляді ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння; розпискою ОСОБА_1 від 10.04.2021, відповідно до якої він зобов`язався передати належаний йому автомобіль громадянину ОСОБА_3 до 11.04.2021; розпискою ОСОБА_3 від 10.04.2021, який зобов`язався зберігати належаний ОСОБА_1 транспортний засіб по місцю свого проживання; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №100428 від 10.04.2021, відповідно до якої водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, а також даними, що вбачаються з відеофайлів, які містяться на наданому відділом поліції компакт-диску «DVD».

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника Рішка С.І. в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Матеріали справи не містять доказів про порушення інспектором СРППВП №2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області Поповичем О.В. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч.2 ст.251, ст.ст.256,265-2,266,268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

-5-

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №292831 від 30.03.2021 складено у відповідності до вимог, встановлених ст.256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що наявною у справі постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №100428 від 10.04.2021, відповідно до якої водій ОСОБА_1 10.04.2021 о 00 год. 45 хв. в с.Сойми, керував транспортним засобом марки «RENAULT» номерний знак НОМЕР_1 ,у якого не освітлювався частково стоп-сигнал та під час зупинки водій на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України.

У зв`язку з наведеним та за наявності не скасованої у встановленому законом порядку постанови про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП суд апеляційної інстанції визнає встановленим факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин встановлених судом першої інстанції при визнанні судом винним ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

До того ж, з пояснень працівника поліції ОСОБА_6 , який був допитаний судом в якості свідка під час розгляду справи судом першої інстанції, вбачається, що при патрулюванні вони помітили транспортний засіб, який рухався з порушенням правил дорожнього руху, а саме не працював один сигнал освітлення (стоп-сигнал), у зв`язку з чим було прийнято рішення зупинити такий для перевірки. Після не тривалого переслідування вказаний автомобіль зупинився на узбіччі в с.Сойми, після чого вони одразу зупинились та він підійшов до автомобіля, де на пасажирському сидінні сидів ОСОБА_1 , при цьому в автомобілі окрім нього більше нікого не було. Весь час, з моменту переслідування до моменту зупинки даний автомобіль перебував у їх полі зору, із нього ніхто не виходив, а тому твердження ОСОБА_1 про те, що він автомобілем не керував, а був пасажиром та сидів на пасажирському передньому сидінні, і за кермом автомобіля був саме ОСОБА_3 розцінюються апеляційним судом, як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Підстав ставити під сумнів показання працівника поліції ОСОБА_6 , які повністю узгоджуються з іншими доказами у справі, в апеляційного суду немає, не наведені такі підстави і в самій апеляційній скарзі.

Таким чином посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються зібраними доказами у справі у їх сукупності, які повністю узгоджуються між собою та підтверджують вину ОСОБА_1 у скоєному адміністративному правопорушенні.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисника про неналежність та недопустимість відеозапису долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки фіксація правопорушення на мобільний телефон не суперечить вимогам КУпАП та не свідчить про недопустимість відеозапису, разом з тим, даний відеозапис, у даному випадку, не впливає на доведення факту керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого .ч 1 ст.130 КУпАП.

-6-

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника Рішка С.І. про те, що суддя суду першої інстанції самостійно відшукував докази винуватості особи, оскільки будь-які докази на підтвердження цього під час апеляційного розгляду не встановлені, а відтак, апеляційний суд вважає таке твердження формальним та необґрунтованим.

Апеляційний суд також враховує, що захисник Рішко С.І. не зважаючи на посилання в апеляційній скарзі про недопустимість та не належність показань свідків, брав активну участь у їх допиті під час розгляду справи судом першої інстанції та в апеляційній скарзі посилається на ці пояснення, як на доказ спростування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому, допит свідків є суто інструментом забезпечення суду інформацією щодо обставин адміністративного правопорушення і в даному випадку, за наявності в матеріалах достатніх доказів вини ОСОБА_1 , не впливає на доведення його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд критично оцінює доводи захисника Рішка С.І. про упередженість та не об`єктивність судді першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 з підстав зазначених у апеляційній скарзі, оскільки це не підтверджено жодними об`єктивними доказами. До того ж, за наявності обґрунтованого сумніву щодо неупередженості судді під час розгляду справи, ОСОБА_1 та його захисник Рішко С.І. не позбавлені були можливості заявити судді відвід, однак, як вбачається з матеріалів справи таким правом вони не скористались.

Апеляційний суд не вбачає порушенням долучення судом першої інстанції до справи постанови від 20.05.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та посилання на неї у постанові від 09.06.2021, оскільки така постанова не впливає на доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому за провину у межах даної справи, фактично не несе жодного доказового значення, а тому не порушує концепцію принципу змагальності.

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст.33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 ч.1 ст.130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння,

-7-

таке порушення Правил дорожнього руху України, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що правопорушником та його захисником не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Рішка С.І. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09.06.2021 щодо ОСОБА_7 ,- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя