Справа № 444/556/22
Провадження № 3/444/325/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2022 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Зеліско Р. Й.,

з участю особи відносно, якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП № 2 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровобад, Азербайджан; проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово непрацюючого, маючого на утриманні троє неповнолітніх дітей, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 01.02.1997 року Жовківським РВ УМВС України у Львівській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 172560 від 20.03.2022 року ОСОБА_1 20.03.2022 рокуо 18 год. 30 хв. в с. Глинськ по вул. Садова, Львівського (колишнього Жовківського) району, Львівської областікерував транспортним засобом марки "TOYOTA CAMRI", номерний знак НОМЕР_3 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку з використанням технічного засобу «Drager Alkotest № 6820», тест № 502, результат тесту 1,74 проміле, чим, на переконання поліцейського, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , в судовому засіданні зазначив, що вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, оскільки вважає, що порушено процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння та немає належних та допустимих доказів для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАп, а ті докази, що наявні в матеріалах справи, здобуті поліцейськими не у відповідності до чинного законодавства, а тому тягнуть їх недійсність.

В першу чергу наголосив та тому, що копія протоколу, яка наявна у нього, відрізняється від оригіналу такого протоколу, оскільки в оригіналі протоколу про адміністративне правопорушення у графі " До протоколу додаються" зазначено більше матеріалів, що додаються до протоколу ніж це зазначено у копії, яку йому було вручено на місці події, що вважється підробкою даного документу, оскільки з даними змінами його ознайомлено працівниками поліції не було.

Також просить суд звернути увагу на те, що подія сталась о 18.30 год., а огляд проводився лише о 20.44 год., тобто більш ніж через дві години.

Окрім цього, зазначив, що відезапис проведений уривками, а не безперервно, як це передбачає чинне законодавство. Розпочато такий невідомо звідки, без представлення працівника поліції та зазначення місця вчинення такого. На камеру не показано результату алкотестеру, а тому зважаючи на це, його результат міг бути будь-чий, оскільки немає привязки до того, що саме результат 1,74 проміле, який показано на тесті, саме його, тобто після продуття ним технічного засобу «Drager Alkotest № 6820».

Окрім цього, на голосив на тому, що працівники поліції не пропонували йому пройти медоголяд у медичному закладі, акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів складено ними не було.

Вважає, що все наведене ним спростовує зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення, а всі докази, які долучені до матеріалів адміністративної справи є неналежними та недопустимими, а тому не можуть братися судом до уваги.

Просить справу відносно нього закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вислухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проаналізувавши повно та всебічно матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, суддя приходить до наступного висновку.

Ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що процедуру та порядок огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції не було дотримано в повному обсязі.

З метою повного з`ясування усіх обставин справи, в судовому засіданні було детально оглянуто та проаналізовано протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 172560 від 20.03.2022 року та додані до нього матеріали, зокрема, відеозаписи.

Згідно п. 6 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (надалі- Інструкції) огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Чинне на час складання адмінпротоколу та його розгляду законодавство, а саме ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачає, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, суд враховує, що таке застосування відеозйомки необхідно проводити безперервно, тобто без розривів у часі та з початку первинного виявлення правопорушення та спілкування з правопорушником до часу закінчення процедури складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Дані дії необхідно фіксувати з метою забезпечення фіксації усіх процесуальних процедур здійснених як складачем протоколу, так і особою, щодо якої складається протокол, оскільки суд оцінює докази опосередковано, так як безпосередньо участі в події не приймає і в інший спосіб, як допитати свідків чи оглянути відеозапис не може.

Проаналізувавши питання відеофіксації, встановлено, що існує два нормативно-правових акти, що на відомчому рівні регулюють це питання:

наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них»;

наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних».

Перший наказ детально відповідає на усі питання щодо відеозапису, а другий повторює його положення і більш чітко розписує порядок надання таких відеозаписів третім особам.

Інструкцією, затвердженою Наказом № 100, передбачено:

а) необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції» (п. 1.3 Розділу І Інструкції);

б) випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами (п. 3.3. Розділу ІІІ Інструкції).

При цьому зазначається, що «після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно» (п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції).

Тут також можна навести витяг із документу, що не має статусу нормативно-правового акту, однак є широко застосовними методичними рекомендаціями серед працівників патрульної поліції, розробленими самим Департаментом та має назву «СОП» стандартні операційні процедури. Витяги з нього:

«усе спілкування з особою повинно фільмуватися на відеореєстратор»;

«звертаючись до особи (водія)…попередження про відеофіксацію»;

«алгоритм. Підійдіть до правопорушника, ввімкніть нагрудну відеокамеру…»;

«відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту…».

Однак, вищенаведеного працівниками поліції дотримано не було.

Враховую, що не було попередження про відеофіксацію, нагрудна відеокамера була увімкнена поліцейським не зразу ж по приїзді на місце події, відеоматеріали є окремими уривками події, що унеможливлює для суду обєктивно дослідити дотримання процесуальних процедур з боку працівників поліції.

Із оглянутого судом відеозапису вбачається, що такий розпочато невідомо з якого місця та уривками з яких видно, що ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу.

Тобто, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу та дійсно такий продував, однак його результат на веб-камеру показано не було, а тому судом не може братися такий до уваги.

При цьому суд звертає увагу, що працівником поліції не було роз`яснено про наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

В той же час суд наголошує, що згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи дану норму, можна прийти до висновку, що проведення огляду на стан сп`яніння фіксується саме на відеозапис, залучення двох свідків не вимагається, окрім випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Як наслідок, враховуючи те, що процедура та порядок огляду ОСОБА_1 зафіксована на відеозаписі, суд приходить до висновку, що саме відеозапис повинен братися до уваги як доказ підтвердження такого.

Тобто, лише в разі неможливості застосування технічних засобів відеофіксації, огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння повинен був проводитися у присутності двох свідків.

Однак, для повноти та всебічності розгляду справи, суд не залишає поза увагою письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.7-8), однак враховує те, що такі обоє є потерпілими у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, яка відбулась в тому ж місці та в цей же час.

Чинне законодавство передбачає, що потерпілого може бути опитано як свідка відповідно до статті 272 КУпАП.

Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Вважаю, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будучи потерпілими у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП є зацікавленими особами у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З відеозапису вбачається, що на місці події були не лише потерпілі, але інші громадяни,які могли бути залучені в якості свідків, однак поліцейські обмежились відібранням письмових пояснень лише у потерпілих у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП та долучили копії таких до матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП зазначивши їх у протоколі про адміністративне правопорушення як свідків.

А тому, суд критично ставиться до даних письмових пояснень.

Окрім цього звертаю увагу, що у графі "До протоколу додаються" оригіналу протоколу про адміністративне правопорушення серії ААКБ № 172560 від 20.03.2022 року, який є основним доказом у матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.3) зазначено: "пояснення, чек алкотестера, відеодиск, акт, скерування на медосвідування".

В той же час, з копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААКБ № 172560 від 20.03.2022 року, який було вручено гр. ОСОБА_1 на місці події та надано ним у судовому засіданні вбачається, що у графі "До протоколу додаються" зазначено: "пояснення, чек алкотестера, відеодиск", тобто відсутні записи згідно оригіналу такого: "акт, скерування на медосвідування", що свідчить, що такі були дописані в оригіналі протоколу вже пізніше, тобто після вручення копії протоколу гр. ОСОБА_1 .

Тому, суд надає віру поясненням ОСОБА_1 про те, що акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів при ньому працівниками поліції не складалось, а тому і фактично від не міг відмовитись від підпису у такому.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх не відповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року № 1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за № 1496/27941 та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року).

Згідно ч. 3-7 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України, 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Згідно п. 9 розділу II Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Однак, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, подія відбулась 20.03.2022 року о 18.30 год., а тест проводився 20.44 год., тобто більш як за дві години з моменту виявлення підстав для його проведення.

Підтвердженням цього є також долучені до матеріалів справи відеозаписи, які детально оглянуті та проаналізовані судом.

Крім цього, суд наголошує, що згідно п. 8 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України, 11 листопада 2015 р. за № 1413/ форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

В матеріалах справи наявне направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння в медичний заклад, однак суд не бере такий до уваги як доказ, оскільки про нього не зазначено, як про додаток, у копії протоколу про адміністративне правопорушення, що був вручений гр. ОСОБА_1 що підтверджує лиш те, що пропозиція чи вимога пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі не ставилася.

Згідно ч. 6 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як наслідок, приходжу до висновку, що проведений огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, враховуючи норму ч. 5 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є недійсним.

Інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, який також складений з грубим порушенням, за відсутності належного, повного огляду особи, проведеного з дотриманням вимог Інструкції, ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути покладений в основу доведеності вини особи.

Ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Враховуючи положенням норм статей 9, 245, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Відповідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до п.п. 2.2. Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 року № 3/02-15 «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» в протоколі про адміністративне правопорушення не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписаний особою, щодо якої він складений.

Пунктом 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Відповідно до ст. 245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Відповідно до ст. 279 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення оголошується протокол про адміністративне правопорушення та досліджуються докази.

З наведених норм слідує, що у випадку виявлених розбіжностей між протоколом наданим поліцейським до матеріалів справи та копією протоколу, який в обовязковому порядку вручається особі, що притягується до адміністративної відповідальності та який був наданий ОСОБА_1 в судовому засіданні такий протокол не може вважатись належним та допустимим доказом у справі, оскільки при його складанні не були дотриманні вимоги ст.254 КУпАП та порушенні законні права на захист.

Відповідно до п.22 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Таким чином, всі дописані відомості в протоколі поліцейським після його підписання є лише припущенням поліцейського і записані в незаконний спосіб тобто не у спосіб передбачений законом.

При порушеному порядку притягнення до адміністративної відповідальності та порядку зібрання доказів, зокрема порядку складення протоколу про адміністративне правопорушення справа про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Подію та склад правопорушення можуть підтвердити чи спростувати лише належні та допустимі докази, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення.

Дописані відомості в протоколі після підписання такого особою, що притягується до адміністративної відповідальності - тягне за собою визнання протоколу як неналежного доказу в суді.

Матеріалами справи з`ясовано, що у протоколі про адміністративне правопорушення, після вручення його копії гр. ОСОБА_1 , були зроблені записи, а саме дописано у графі "До протоколу додаються: акт, скерування на мед освідування".

В той же час, особу яка притягується до відповідальності - ОСОБА_1 не було ознайомлено із зміненим протоколом про адміністративне правопорушення.

За вказаних обставин даний протокол є неналежним доказом у справі та не може свідчити про доведеність вини ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Так як всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 тлумачаться на його користь, аналіз доказів свідчить про недійсність проведеного поліцейським його огляду на місці події та порушення фіксації події в протоколі, приходжу до висновку, що справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так як відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, відсутні належні та допустимі докази вини останнього.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що справа підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, а тому відповідно судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, статтями 266, 283, ч. 2 ст. 284, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області в порядку ст. 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя: Зеліско Р. Й.