справа № 361/6341/22
провадження № 3/361/3984/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сіренко Н.С., розглянувши матеріали, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , місце служби - військова частина НОМЕР_1 , посада - старший оператор протитанкового взводу роти вогневої підтримки, учасник бойових дій,

за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу А7302-РВП №25/11/22 від 26.11.2022 провійськове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду самовільно залишив місце служби за адресою: АДРЕСА_3 , та був відсутній на службі без поважних причин і проводив свій час на власний розсуд у період з 08:00 год. 22.11.2022 до 11:00 год. 23.11.2022, чим вчинив адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в протоколі про військове адміністративне правопорушення не визнав, та пояснив, що 21.11.2022 він, після ранкового шикування підійшов до командира взводу, старшого лейтенанта ОСОБА_2 , і відпросився разом із військовослужбовцем ОСОБА_3 до вечора у звільнення з метою відремонтувати автомобіль останнього, яким користуються військовослужбовці, за умови що на протязі дня, у телефонному режимі буде підтримувати зв`язок з командиром та повідомлятиме про будь які зміни обстановки. Того ж дня ввечері, коли зрозумів що вони не встигають вчасно відремонтувати автомобіль, повідомив ОСОБА_2 про це і попросив його надати ще одну добу для ремонту автомобіля, на що останній надав згоду. Прибувши 23.11.2022 до військової частини він дізнався про складення стосовно нього матеріали про самовільне залишення частини. ОСОБА_1 також вказав що це не було самовільне залишення місця служби, оскільки він чітко вказав причину та мету залишення місця служби на певний період, на що йому ОСОБА_2 надав дозвіл, також зазначає що у разі б відмови командира взводу у його проханні він би не зміг залишити військову частину.

В судовому засіданні заступник командира роти ОСОБА_4 повідомив суду, що він чув про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовлялися з командиром взводу ОСОБА_2 про відлучення з військової частини та додав, що інакше вони б не виїхали з частини.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 встановлено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України, презумпції невинуватості.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, тощо.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, ч. 4 ст. 172-11 КУпАП передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, вчинені в умовах особливого періоду.

Об`єктивна сторона ч. 4 ст. 172-11 КУпАП полягає в умисному вчиненні самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 зазначив, що не мав умислу на вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення та завчасно повідомив командування військової частини про намір піти у звільнення з метою відремонтувати транспортний засіб яким він користується зокрема і в службових цілях, однак про не погодження звільнення останнього не повідомили через власну недбалість, а отже в діях останнього відсутній прямий умисел на самовільне залишення військової частини, тобто відсутня суб`єктивна сторона правопорушення.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності суддя керується закріпленим у ст. 62 і ст. 129 Конституції України принципом забезпечення доведеності вини, згідно якого усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, у зв`язку з чим, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ч. 4 ст. 172-11, ст.ст. 7, 10, 15, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно солдата ОСОБА_1 , за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП України закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н.С. Сіренко