Справа № 304/2236/22 Провадження № 3/304/1335/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2022 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,

за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 012204 від 15 грудня 2022 року видно, що 14 грудня 2022 року о 10.10 год ОСОБА_2 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом групи реагування на околиці населеного пункту Перечин Закарпатської області на відстані 2 500 м від державного кордону України у напрямку 203 прикордонного знаку за спробу незаконного перетину Державного кордону з України у Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску, чим порушив вимоги ст. 5, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991.

Зазначені дії ОСОБА_1 начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшим лейтенантом ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП як спроба перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску через державний кордон України.

На підтвердження вини ОСОБА_1 начальником відділення інспекторів надано протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 012204 від 15 грудня 2022 року, протокол про адміністративне затримання від 14 грудня 2022 року, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 14 грудня 2022 року, письмові пояснення ОСОБА_1 та рапорт щодо затримання такого від 14 грудня 2022 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 показав, що переїхав у Закарпатську область з дружиною та двома малолітніми дітьми задля їх безпеки, оскільки проживали у місцевості, де були постійні обстріли. Тут шукав житло, а оскільки обмежений у ресурсах та фінансах, тому вирішив проїхатися по селах району, щоб підшукати щось не дороге. Крім цього вказував, що є віруючою людиною та хотів, щоб у населеному пункті, де вони оселяться, була церква. Прикордонники у свою чергу, виявивши його у автобусі у місті Перечині, вирішили, що він мав намір виїхати за межі України, однак такого би ніколи не вчинив, оскільки не зміг би покинути дружину саму з дітьми, яких лише він утримує.

Заслухавши його пояснення, вивчивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

У той же час матеріали справи не містять інформації про те, чи було проведено службову перевірку за фактом перетинання ОСОБА_1 державного кордону, не з`ясовано чи мав він відповідний дозвіл, та відповідно до яких документів; чи з`ясовувались обставини щодо наявності у ОСОБА_1 документів, що давали б йому право перетину державного кордону з огляду на те, що він є особою чоловічої статі віком від 18-60 років.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Згідно зі ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Матеріали справи не містять, а суду не було надано доказів того, що ОСОБА_1 здійснив умисні дії направлені на незаконний перетин державного кордону.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

Матеріали справи не містять жодних об`єктивних та фактичних даних, які б доводили вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, а висновок про незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України є припущенням, яке не підтверджується доказами.

Сам факт проїзду особи, вимушено переселеної на іншу територію України, у громадському транспорті до населених пунктів, що межують з іншими країнами, не є свідченням незаконного перетинання або спроби незаконного перетинання державного кордону України.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» ( Avsar v. Тигкеу).

В контексті проголошених статтями 3, 8 Конституції України принципів гуманізму та верховенства права за наявності будь-яких сумнівів щодо тлумачення та застосування норм права, ці сумніви мають вирішуватися на користь людини.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Органи державної влади не можуть діяти свавільно та зобов`язані дотримуватись правил, які даватимуть можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах. На підставі зазначеного особа може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат.

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Окрім того, відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Сукупність зібраних у справі доказів не дозволяє з`ясувати ні об`єктивну, ні суб`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення, про вчинення якого складено протокол та у вчиненні якого звинувачено ОСОБА_1 , що у своїй сукупності дає підстави для висновку про недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 277, 278-280, 283-285 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Ганько І. І.