Справа № 3-1290/05
Провадження № 3-в/456/5/2022
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2022 року Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамко Р. Т. , розглянувши заяву адвоката ОСОБА_1 - Доарме Валерія Семеновича про звільнення від відбування адміністративного стягнення по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,-

встановив:

15 квітня 2005 року постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Адвокат Піцика М.В., - Доарме В.С., звернувся в суд з клопотанням про звільнення ОСОБА_1 , від відбування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, мотивуючи тим, що після винесення судом вказаної постанови та набрання нею чинності, постанова з часу винесення не виконувалась, оскільки його довірителю не було відомо про її існування. Від виконання постанови суду ОСОБА_1 , не ухилявся, постійно їздив по території України, проходив технічний огляд, однак ніхто з працівників ДАІ, міліції та поліції не повідомляв його про існування вказаної постанови. На підставі цього просить звільнити ОСОБА_1 , від відбування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, у зв?язку зі спливом давності виконання постанови.

Згідно повідомлення регіонального сервісного центру МВС у Львівській області від 02.08.2022р., №31/13/4645-89/Аз, згідно облікових даних, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться серед осіб, позбавлених права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік на підставі постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 3-1290/2005 рік від 15.04.2005р. за ст. 130 ч. 1 КУпАП України, яка надійшла до ТСЦ 4645 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області 09.06.2005р. без посвідчення водія.

Посвідчення водія серії НОМЕР_1 вилучено згідно акту вилучення посвідчення водія від 16.06.2022, складеного інспектором ВРПП Стрийського РУП ГУНП у Львівській області та нідійшло на відповідальне зберігшання до ТСЦ 4645 РСЦ ГСЦ у Львівській області.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Як свідчать матеріали справи, зазначена постанова суду набрала законної сили та була скерована до виконання уповноваженим органам.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Поряд із цим, необхідно зауважити, що чинний КУпАП, до якого постійно вносяться зміни за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює всі сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить в собі ряд колізійних норм або норм, які не виконуються через їх недосконалість (нікчемних норм), а тому потребує системних законодавчих змін.

Зокрема, стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Системний аналіз основних положень КУпАП, в тому числі і розділу V, дає суду підстави для висновку, що незважаючи на власну назву ст. 303 КУпАП законодавством України не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка скерована судом до виконання, однак не прийнята відповідним органом до виконання, що в свою чергу надає надзвичайно широкі можливості для зловживань у процесі виконання цих судових рішень, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси осіб, які притягнуті до адміністративної відповідальності та взагалі нівелює завдання КУпАП і зводить нанівець певні засади судочинства, які закріплені у ст.1, 7, 39, 245, 246, 268, 298, 300, 303, 305 і 326 КУпАП; розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»; ст.ст. 3, 24, 55, 124, 129, 129-1 Конституції України.

Таким чином, законодавець залишив поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, залишивши цим самим за відповідними органами (посадовими особами), уповноваженими забезпечувати виконання таких рішень, право на власний розсуд визначати ці строки, чим створив підґрунтя для можливих зловживань з боку останніх.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54), Суд наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

В інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novikv.Ukraine), заява № 48068/06).

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 , стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Такою нормою у КК є ст. 80, яка розташована у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Згідно ч. 1 цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) 3 роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості; 3) 5 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 5 років за тяжкий злочин; 4) 10 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 10 років за особливо тяжкий злочин; 5) 15 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, і відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Поряд із цим, суд враховує також й те, що відповідальність у справах про адміністративні правопорушення встановлюється КУпАП, положеннями якого встановлено строк давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень в 3 три місяці (ст. 303 КУпАП), однак не врегульовано порядок звільнення особи від призначеного судом покарання при застосуванні давності виконання постанови.

Відтак, у разі якщо особа не ухилялася від відбування призначеного судом покарання, застосуванню підлягають строки, встановлені ст. 303 КУпАП, як спеціальною нормою для справ про адміністративні правопорушення.

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством, дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили, тобто через 10 днів з дня винесення постанови суду та не перевищувати три місяці, з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

При цьому суд враховує і той факт, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-якої інформації про ухилення ОСОБА_1 , від виконання адміністративного стягнення, присудженого постановою суду від 15.04.2005 у справі № 3-1290/05.

Відтак, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_1 , від відбування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік, накладеного постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської обалсті від 15 квітня 2005 року, у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

З врахуванням обставин справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303-305 КУпАП,-

постановив:

Заяву адвоката ОСОБА_1 - Доарме Валерія Семеновича про звільнення від відбування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів троком на 1 (один) рік задоволити.

Звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів троком на 1 (один) рік, у зв?язку зі спливом давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Cуддя Р. Т. Шрамко