ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2022 Справа №607/8861/22

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №4 (м. Збараж) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , не працює,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №096683 від 30 червня 2022 року, громадянин ОСОБА_1 30 червня 2022 року о 16 год. 57 хв., перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, в ході якого висловлювався нецензурною лайкою, погрожував та ображав, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

У судове засідання 20 липня 2022 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідно до ст. 268 КУпАП відсутні обставини, які б не давали суду можливості розглянути справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки ОСОБА_1 був повідомлений про місце і час розгляду справи на 20 липня 2022 року о 12 год. 00 хв., клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило, справу слід розглянути у відсутності ОСОБА_1 .

Для вирішення питання про те, чи було вчинене дане правопорушення, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено наявні у справі докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №096683 від 30 червня 2022 року, зміст якого викладено вище;

-рапорт старшого інспектора-чергового ВП №4 (м. Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Юрія Бовтуна від 30 червня 2022 року, у якому вказано, що 30 червня 2022 року о 17 год. 02 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що її чоловік вчиняє психологічне насильство. Виїздом ГРПП на місце події було встановлено, що за місцем проживання, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник словесний конфлікт, під час якого сторони ображали один одного нецензурною лайкою;

-пояснення ОСОБА_2 від 30 червня 2022 року, у яких вона вказала, що 30 червня 2022 року близько 09 год. її чоловік ОСОБА_1 , за місцем спільного проживання, забрав речі їхнього сина в свій кабінет, в свою чергу ОСОБА_2 попросила не робити такого та у разі повторення цієї ситуації сказала, що зателефонує до поліції. Після цього, ОСОБА_1 пішов у невідомому напрямку та повернувся через 2 години, вчинив з нею словесний конфлікт та ображав нецензурною лайкою. Надалі, вона пішла збирати ягоди дітям та на пропозицію відсипати трішки ягід з відра в іншу миску її чоловік відреагував агресивно та копнув відро. Після цього, вона та її чоловік зателефонували на лінію «102»;

-пояснення ОСОБА_1 від 30 червня 2022 року, у яких вказано, що 30 червня 2022 року, за місцем спільного проживання, у нього з його дружиною виник словесний конфлікт, в ході якого його дружина ображала його нецензурною лайкою. Після цього, він зателефонувала лінію «102».

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Проте, належні докази на підтвердження вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні.

Так, із пояснень ОСОБА_2 не вбачається, що діями ОСОБА_1 була заподіяна чи могла бути заподіяна шкода її психологічному здоров`ю. У заяві йдеться лише про словесний конфлікт, а не про домашнє насильство. Те саме вбачається із рапорту інспектора поліції Юрія Бовтуна від 30 червня 2022 року.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_2 , та вчинення такого домашнього насильства, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 173-2, 247, 280, 283, 284, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяН. М. Сташків