Справа № 127/7412/22
Провадження № 3/127/2360/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2022 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шлапак Д.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Вінницького РУП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туркменістану, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч. 1 ст. 180-1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 перебуваючи на місці бармена кафе-бару «Аладін» 06.02.2022 о 22 год. 10 хв., що знаходиться в м. Вінниці по вул. Кропивницького допустив перебування неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у вищевказаному закладі без супроводу батьків чи особи, яка супроводжувала і несла за нього персональну відповідальність, чим порушила вимоги ст. 20-1 Закону України «Про охорону дитинства», що тягне за собою відповідальність передбачену ч. 1 ст. 180-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

В зв`язку з цим на підставі ст. 268 КУпАП, та враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 .

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 20-1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти віком до 16 років з двадцять другої до шостої години можуть перебувати у закладах, у яких провадиться діяльність у сфері розваг, або закладах громадського харчування лише в присутності принаймні одного з батьків чи іншого законного представника дитини або особи, яка її супроводжує і несе за неї персональну відповідальність. Власники закладів, у яких провадиться діяльність у сфері розваг, або закладів громадського харчування та уповноважені ними особи зобов`язані вживати заходів щодо недопущення у такі заклади з двадцять другої до шостої години дітей до 16 років без супроводження осіб, зазначених у частині першій цієї статті.

Диспозицією ч. 1 ст. 180-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення встановленого законом порядку перебування дітей у закладах, у яких провадиться діяльність у сфері розваг, або закладах громадського харчування, що тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, громадян - власників підприємств чи уповноважених ними осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від двадцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, для настання відповідальності за ч. 1 ст. 180-1 КУпАП необхідна наявність спеціального суб`єкта зазначеного адміністративного правопорушення, а саме: посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, громадян - власників підприємств чи уповноважених ними осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності.

Однак матеріали справи не містять точних обставин вчинення адміністративного правопорушення саме не розкрита об`єктивна сторона правопорушення. Окрім того, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано доказів, які б підтверджували, що на ОСОБА_2 покладено обов`язки адміністратора зазначеного закладу або він є власником закладу.

Будь-яких даних про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності є суб`єктом підприємницької діяльності або посадовою особою підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, суду не представлено.

Відповідно до п. 15 «Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення» затвердженої наказом Мінфіну України від 02.07.2016 № 56б, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 липня 2016 р. за № 1046/29176, (надалі - Інструкуція) до протоколу долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, та документи, що можуть свідчити про обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність особи (за наявності). Кожний документ повинен мати свої реквізити (дату, назву, підписи тощо), містити достовірну інформацію та відповідати вимогам законодавства України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, матеріали справи не містять матеріалів чи доказів, що підвереджують факт вчинення ОСОБА_2 адмінправопорушення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення, як підстава для притягнення особи до відповідальності є один із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та надані докази, оскільки складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, суд приходить до висновку, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення в діях ОСОБА_2 не вбачається складу адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей, документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Згідно з вимогами ст.ст. 245, 252 КУпАП під час провадження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Крім того, у КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній справі. У вищевказаних процесуальних документах, зокрема, необхідно викласти всі обставини вчинення правопорушення, встановлені на підставі сукупності досліджених доказів, і обгрунтувати наявність складу правопорушення та його кваліфікацію.

Цих вимог закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення у повній мірі виконано не було.

Вказане є обов`язковим для доведення у зазначеній справі, що здійснено не було. Протокол жодного доказу з вказаного питання не містить, будь-якого доказу про те, який суб`єкт здійснює господарську діяльність за зазначеною адресою під вказаною назвою та яке відношення до нього має ОСОБА_2 суду разом з протоколом не надано.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт зайняття ОСОБА_2 будь-якою господарською діяльністю.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України також відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

Так, у своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Дослідивши матеріали справи, надані докази, оскільки складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, сукупність досліджених судом доказів переконує суд в тому, що викладені в них дані ґрунтуються на бездоказових припущеннях представників контролюючих органів.

Враховуючи те, що в протоколі не вказано свідків які б могли підтвердити чи спростувати обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також відсутній спеціальний суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 180-1 КУпАП, суд дійшов висновку, що діях ОСОБА_2 відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення.

Таким чином, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 180-1 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 180-1, 221, ст. 247, 265, 283, 284 КУпАП суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адмінправопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 180-1 КУпАП закрити, за відсутністю подіїта складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: