Справа № 136/2378/21
провадження №3/136/957/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2022 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , працює продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягувалась до адміністративної відповідальності,

за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №444744 слідує, що 11.12.2021 о 11:00 год., по вул. Першотравнева в с. Скитка, Вінницького р-ну, Вінницької обл., гр. ОСОБА_1 , на вході в продуктовий магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відсутня інформація про максимальну кількість осіб, які можуть одночасно перебувати у приміщенні магазину та розмітки. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.3 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнала, просила суд провадження у справі закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, що їй інкриміновано, про що надала суду клопотання, у якому вказала, що постанова КМУ №1236 від 09.12.2020, в порушенні якої її обвинувачують не є актом законодавства, який прийнятий ВР України, як законодавчим органом, а КМ України не наділений повноваженнями приймати закони та постанови, які встановлюють відповідальність.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція цієї норми закону, є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, правових звичаїв, і які виступають додатковою нормативною підставою правової кваліфікації, які передбачають конкретні обов`язки осіб, передбачених в умовах карантину.

Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст банкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетною диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Наведене спростовує доводи особи, яка притягується до відповідальності стосовно того, що постанова КМУ №1236 від 09.12.2020, в порушенні якої її обвинувачують, не є актом законодавства, який прийнятий ВР України, як законодавчим органом, а КМ України не наділений повноваженнями приймати закони та постанови, які встановлюють відповідальність, отож не може нести відповідальність.

З огляду на викладене, суд вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за нормою, яка носить бланкетну диспозицію несе відповідальність у тому числі передбачену нормативно правовими актами винесеними Кабінетом Міністрів України.

Нормами ч.1 ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, що передбачено ст.7 КУпАП.

Судом було встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №444744 від 11.12.2021, як вище зазначалось вказано, що ОСОБА_1 обвинувачується у порушенні п. 2.3 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020.

Між тим, суд звертає увагу, що постанова КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" N 1236 від 09.12.2020 р., не містить підпункту 2.3 взагалі, а наявний п.23 , який вказує на встановлення жовтого рівня епідемічної небезпеки у разі наявності протягом трьох днів підряд певних перерахованих у цьому пункті ознак на всій території України.

Тобто вказаний нормативний акт, зокрема пункт на порушення якого зазначено у протоколі не передбачає відповідальності за відсутність інформації про максимальну кількість осіб, які можуть одночасно перебувати у приміщенні магазину та розмітки.

Крім цього, на підтвердження вини ОСОБА_1 надано рапорт поліцейського СРПП ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області Чернієнко А..

Надаючи оцінку вказаному доказу суд враховує позицією Верховного Суду висловлену в постанові від 20 травня 2020 року по справі N 524/5741/16-а (провадження N К/9901/33786/18), де в п. 53 вказаної постанови зазначено, що рапорти працівників поліції не можуть слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень за відсутності інших належних доказів.

До матеріалів справи додано в якості доказів фотокопії знімків, якість яких не дозволяє відобразити зображення взагалі, такий докази не засвідчені в установленому законом порядку, що ставить їх під сумнів.

Інших доказів вини ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП матеріали справи не містять.

У той же час відомості, які зазначено у протоколі та протокол сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02 у справі «Лучанінова проти України», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04 «Малофєєва проти Росії», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08 «Карелін проти Росії»).

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно з ч.2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на підставі наданих доказів, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з правою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатніх, вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43 з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»).

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку що висунуте ОСОБА_1 обвинувачення є недоведеним, отож в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого.1 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.7, 44-3 ч. 1, 221, 251276, 278, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 ч.1 КУпАП, за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10-ти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя С.В. Шпортун