П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2022 року суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області Драч Д.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли за підсудністю від Малиновського районного суду м. Одеси, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, по ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №749342 від 16.08.2021 року з 30.07.2021 року по 14.08.2021 року, знаходячись за адресою: Івано-Франківська область, с. Яблуневе, готель Шевільє Панорама, малолітній ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , систематично знущався з малолітнього ОСОБА_3 , 2011 року народження, ОСОБА_4 , 2010 року народження, ОСОБА_5 , 2012 року народження, а саме: плював, кидав капці , висловлювався нецензурною лайкою, підбурював до бійки, лоскотав, тим самим матір ОСОБА_2 - ОСОБА_1 - не в повному обсязі займається вихованням своєї дитини, чим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не прибула. Звернулась до суду із клопотанням, у якому просить розглянути справу у її відсутності, зазначила, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яким чином вона не виконувала свої батьківські обов`язки, суб`єктивна сторона інкримінованого їй правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а вчинення даного діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності, тому просить справу закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В той же час практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.

Отже, враховуючи, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжила заходів для явки до суду, подала письмові заперечення проти протоколу - суддя вирішив розглянути справу у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підставі наявної сукупності доказів.

Представник потерпілих ОСОБА_13 (мати потерпілого ОСОБА_4 2010 року народження) та ОСОБА_6 (мати потерпілого ОСОБА_3 2011 року народження) ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти закриття справи за відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 неналежно займається вихованням свого сина ОСОБА_2 , який за вказаних у протоколі обставин був рефері у бійці між Акімом та ОСОБА_8 , кидав капці та виражався нецензурною лайкою, що сама ж ОСОБА_1 підтвердила в судових засіданнях під час розгляду судом інших справ про адміністративні правопорушення по цьому ж факту відносно батьків дітей-учасників події. Звернув увагу суду на те, що у справах № 521/14282/21 від 01.11.2021 року відносно ОСОБА_9 по ч.3 ст.184 КУпАП та №521/14284/21 від 25.10.2021 року відносно ОСОБА_10 по ч.1 ст.184 КУпАП суд вбачав ознаки вчинення злочинів, передбачених ст.ст.122,153,296 КК України, у зв`язку із чим направив прокурору для організації проведення перевірки та прийняття відповідного рішення в порядку КПК України відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №749342 від 16.08.2021 року (а.с.1), лист начальника СВ відділення, копію заяви ОСОБА_6 , пояснення (а.с.2-5), копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 (а.с.6), копію паспорта ОСОБА_6 (а.с.7), лист начальника СВ відділення, копію заяви ОСОБА_13 , пояснення (а.с.8-12), копію паспорта ОСОБА_13 (а.с.13), копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 (а.с.14), лист начальника СВ відділення, копію заяви ОСОБА_14 , пояснення (а.с.15-17), копію паспорта ОСОБА_14 (а.с.18), копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 (а.с.19), пояснення ОСОБА_1 , копію паспорта (а.с.20-22), копію свідоцтва про народження ОСОБА_15 (а.с.23), пояснення ОСОБА_16 (а.с.24-25), копію паспорта ОСОБА_16 (а.с.26), копію пояснення ОСОБА_17 (а.с.27), копію паспорта ОСОБА_18 (а.с.28), пояснення ОСОБА_19 , копію свідоцтва про народження (а.с.29-30), копію протоколу ОСОБА_9 (а.с.31), пояснення, копію свідоцтва про народження ОСОБА_11 (а.с.32-33), копію паспорта ОСОБА_9 (а.с.34), копія протоколу ОСОБА_20 (а.с.35), пояснення ОСОБА_20 , копію паспорта (а.с.36-38), копію свідоцтва про народження (а.с.39), копію протоколу ОСОБА_10 (а.с.40), пояснення ОСОБА_10 , копію паспорта (а.с.41-42), копію паспорта ОСОБА_21 (а.с.43), пояснення ОСОБА_22 , копію паспорта (а.с.44-45), запити до ЦСС Одеської міської ради (а.с.46-48), результат ЦСС Одеської міської ради ОСОБА_3 (а.с.49-52), результат ЦСС Одеської міської ради ОСОБА_5 (а.с.53-56), результат ЦСС Одеської міської ради ОСОБА_4 (а.с.57-60), заяву (а.с.61), витяг з Аркан (а.с.62) та диск з відеозаписом події - суд дійшов до наступного висновку:

Згідно з ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій та четвертій цієї статті.

Враховуючи, що правопорушення ОСОБА_1 було вчинено 30.07.2021 року - на час розгляду справи минув тримісячний строк, протягом якого може бути накладено стягнення судом.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП: провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Оскільки з дня вчинення правопорушення минуло більше трьох місяців, то провадження у справі може бути закрите у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Разом з тим, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 р. у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів дітей. Дитина - це особа до досягнення нею повноліття, що за українським законодавством настає з 18 років (ч. 1 ст. 34 Цивільного кодексу України). Наявність у особи правового статусу дитини означає, що вона має відповідні права та обов`язки дитини. Спеціальні норми, якими конкретизовано обсяг прав і обов`язків дитини, наведено як у Сімейному кодексі України (ст. 148, 149, 152, 160, 177, 179, 243, 247, 253 тощо), так і в Цивільному кодексі України (ст. 31, 32, 33). До того ж, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р.

Поняття «дитина» розділяють на дві категорії: малолітня дитина та неповнолітня дитина. Малолітньою необхідно вважати дитину віком до 14 років. Її протиправні дії передбачають відповідальність для батьків та осіб, що їх замінюють (ч. 4 ст. 184 КУпАП).

В інших частинах цієї статті йдеться про дітей віком від 14 до 18 років, яких закон визначає неповнолітніми.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, полягає в:

1) ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей;

2) учиненні неповнолітніми віком від 14 до 16 років правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП;

3) учиненні неповнолітніми діянь, що містять ознаки злочину, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 12 КУпАП, адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення 16-річного віку. За правопорушення неповнолітніх, які не досягли 16-річного віку, несуть відповідальність батьки або особи, які їх замінюють.

Відповідно до ст. 22 Кримінального кодексу України, кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося 16 років. Особи, що вчинили злочини у віці від 14 до 16 років, підлягають кримінальній відповідальності лише за: умисне вбивство (ст. 115-117), посягання на життя державного чи громадського діяча, працівника правоохоронних органів, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця, судді, народного засідателя чи присяжного через їхню діяльність, пов`язану зі здійсненням правосуддя, захисника чи представника особи у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги, представника іноземної держави (ст. 112, 348, 379, 400,443); умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121, ч. З ст. 345, ст. 346, 350, 377, 398); умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 122, ч. 2 ст. 345, 346, 350, 377, 398); диверсію (ст. 113); бандитизм (ст. 257); терористичний акт (ст. 258); захоплення заручників (ст. 147 і 349); зґвалтування (ст. 152); насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом (ст. 153); крадіжку (ст. 185, ч. 1 ст. 262, 308); грабіж (ст. 186, 262, 308); розбій (ст. 187, ч. 3 ст. 262, 308); вимагання (ст. 189, 262, 308); умисне знищення або пошкодження майна (ч. 2 ст. 194, 347, 352, 378, ч. 2 та 3 ст. 399); пошкодження шляхів сполучення і транспортних засобів (ст. 277); угон або захоплення залізничного рухомого складу, повітряного, морського чи річкового судна (ст. 278); незаконне заволодіння транспортним засобом (ч. 2, 3 ст. 289); хуліганство (ст. 296). За вчинення неповнолітніми діянь, що містять ознаки злочину, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, адміністративну відповідальність несуть батьки або особи, які їх замінюють.

Суб`єкт правопорушення - спеціальний - батьки неповнолітнього або особи, які їх замінюють.

Суб`єктивну сторону правопорушення характеризує наявність вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України:

1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов`язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 16 своєї постанови від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Наприклад, схвалюються здійснення підлітком антигромадських вчинків, прививаються погляди, установки, що пропагують жорстокість, агресивність, ненависть, неповагу до закону; складаються умови, які загрожують життю та здоров`ю неповнолітнього; мають місце постійні чіпляння до дитини з будь-якого приводу і без нього.

Виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.184 КУпАП. В даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення не визначено які саме неправомірні діяння ОСОБА_1 вказують на її ухилення від батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини. Матеріали справи не містять доказів неякісного виконання обов`язку ОСОБА_1 щодо виховання її сина ОСОБА_15 , а навпаки - мати піклується про розвиток сина, зокрема, шляхом влаштування його до СК «Форма» та з її дозволу син поїхав до табору. Сину адмінпритягуваної ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час вказаних у протоколі подій виповнилося лише 12 років. Отже, відповідальність ОСОБА_1 за наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у діях ОСОБА_15 також виключається, адже вона можлива лише у разі вчинення адміністративного правопорушення неповнолітніми віком від 14 до 16 років. Вчинення неповнолітнім ОСОБА_15 діянь, що містять ознаки злочину, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, судом також не встановлено, що також виключає відповідальність ОСОБА_1 за ст.184 КУпАП.

Уповноважена посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до статті 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення суд не може вийти за межі вказаного у протоколі складу правопорушення та його кваліфікації, як і не має права збирати інші докази. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення (ч.2 ст.251 КУпАП).

За змістом ч.1 ст.251, ст.252 КУпАП: орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків тощо, які орган (посадова особа) оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

У цій правовій позиції можна відокремити такі конструктивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпції; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що правопорушення доведено «поза розумним сумнівом».

Отже, вказана у протоколі подія відбулася не в наслідок ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення виховання дитини.

Таким чином, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, не підтверджена наявними доказами, а відтак провадження у справі підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 184 ч.1, 245, 247, 256, 278, 280 КУпАП, суддя

у х в а л и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя: Д.С. Драч