Справа №592/558/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Онайко Р. А.
Номер провадження 33/816/190/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/558/22 за спільною апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника РАЗУМОВСЬКОГО С. В. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.05.2022, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Разумовського С. В.,

установив:

У поданій спільній апеляційній скарзі ОСОБА_4 та його захисник РАЗУМОВСЬКИЙ С. В. просять скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки під час перегляду відео файлу суддя не відреагував на той факт, що протокол написаний працівником поліції під диктовку, а не самостійно. ОСОБА_3 одразу запропонували пройти огляд у лікарні, підстав для зупинки т/з не було, повідомлення на «102» не надходило, письмові пояснення свідків суддя не мав права брати до уваги, з боку працівника поліції були провокативні дії, упередженість і ОСОБА_3 не було роз`яснено прав.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.05.2022 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 496,20 грн судового збору.

Згідно постанови, 11.01.2022 о 14:35 в м. Суми, вул. Ярослава Мудрого, 57 ОСОБА_3 керував т/з Hyundai Sonata, д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, підвищена рухливість ходи, неприродна блідість. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі відмовився шляхом ухилення, а саме на запитання чи готовий він прослідувати до медичного закладу, відповідав, що не має часу в присутності двох свідків на місці зупинки, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Разумовського С. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді і закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 061277 від 11.01.2022, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, що повністю відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказом у справі, а саме:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , згідно яких ОСОБА_3 у їх присутності відмовився прослідувати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння;

- відеозаписом події з персональних мобільних відеореєстраторів працівників поліції, згідно яких ОСОБА_3 тільки формально і лише на словах погодився пройти огляд в лікарні, про що свідчить послідуюча поведінка останнього, який одразу після цього почав наголошувати на тому, що поспішає на зустріч.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у своїх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є єдиним або ж вирішальним доказом для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому і поліцейським спочатку, і суддею суду першої інстанції у подальшому правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками наркотичного сп`яніння, так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану такого сп`яніння в присутності 2-х свідків. Оскільки зазначена норма є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейським викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що відповідає приписам п. 2-3 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». При цьому питання встановлення наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського (суб`єктивне припущення про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи ознак сп`яніння), тому відповідні доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Таким чином, ОСОБА_3 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необґрунтоване зупинення т/з, то вони задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи. При цьому ОСОБА_3 не оспорює факт керування ним т/з та наявність вимоги працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, тобто виконання ним приписів п. 2.5 ПДР, що є обов`язком особи, яка керує т/з.

Не можуть бути прийнятими до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суддя не викликав свідків, оскільки справа розглянута на підставі наявних доказів, достатніх для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що текст пояснення свідків написано різними почерками, не підтверджені належними доказами та спростовуються відеозаписом з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, на якому чітко вбачається, що ОСОБА_3 добровільно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків.

Не заслуговують на увагу і твердження апеляційної скарги про не роз`яснення ОСОБА_3 положень ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують вини ОСОБА_3 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 130 КУпАП.

Будь-яких доказів того, що працівники поліції здійснювали тиск/вплив на ОСОБА_3 з метою примушування його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння як і того, що він звертався до компетентних органів з відповідними заявами чи скаргами з приводу неправомірних дій поліцейських матеріали справи не містять.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку (з дослідженими доказами в суді апеляційної інстанції) для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 282 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.05.2022 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а спільну апеляційну скаргу ОСОБА_4 та його захисника РАЗУМОВСЬКОГО С. В. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов