ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3732/22 Головуючий суддя І інстанції Семіряд І.В.
Провадження № 33/818/1202/22 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Валки

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2022 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що 01.07.2022 року о 02:35 год. у м. Харкові по вул. Клочківській біля буд. № 104-а водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідність обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився Таким чином, ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що він не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння та проїхати до медичної установи з працівниками поліції, але не хотів залишати свою дружину наодинці. Вказує, що відеозапис не підтверджує, що він був під впливом наркотичних засобів. Зазначає, що він не підписував направлення та воно складалось працівниками поліції без його присутності.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції, яке було призначено на 12.09.2022 року на 11.20 год. ОСОБА_1 не з`явився. В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив номер мобільного телефону, на який 06.09.2022 року об 14.36 год. секретар судового засідання передав останньому телефонограму щодо місця та часу розгляду його апеляційної скарги (арк. 32).

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_2 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2022 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 не цікавився станом розгляду його апеляційної скарги. Клопотань через канцелярію суду про відкладення розгляду справи не подавав.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення, відеоматеріалах з бодікамер інспекторів поліції та інших матеріалах справи.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідність обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку в закладі охорони здоров`я відмовився, що зафіксовано на нагрудну камеру.

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, вказані в протоколі обставини підтверджуються відомостями відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк.8), відповідно до яких ОСОБА_1 не заперечував, що саме він керував автомобілем та був зупинений військовими, оскільки керував ним під час дії комендантського часу. Після його зупинки військовослужбовці викликали працівників поліції та останні під час спілкування з ОСОБА_1 виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Хоча ОСОБА_1 не відмовлявся, а навпаки погоджувався пройти такий огляд, однак своїми діями висловлював небажання проходити відповідний огляд. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебував в автомобілі разом, з його слів, зі своєю дружиною та не хотів залишати її одну, про що повідомляв працівників поліції.

Однак, відповідно до вимог Інструкції

про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Тобто, аналізуючи вимоги Інструкції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції на службовому транспорті зобов`язані доставити до медичного закладу лише водія, який має пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, а тому твердження ОСОБА_1 про те, що працівники поліції повинні були взяти до медичного закладу разом з ним ще його дружину не відповідає вимогам чинного законодавства та є необґрунтованим.

Отже, саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння і складено протокол про адміністративне правопорушенні з посилання на порушення водієм п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, яке складалось за його відсутністю є необґрунтованим, оскільки наявність у матеріалах справи направлення на огляд обумовлена вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції, а складати його працівники поліції не зобов`язані у присутності водія.

Крім того, це направлення долучалось до матеріалів справи працівниками поліції та разом з протоколом про адміністративне правопорушення, були направлені для розгляду до суду. Тому, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції під час складення протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі апеляційні доводи є необґрунтованими та розцінюються судом як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Поряд з цим, належить врахувати те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України.

Отже, апеляційний суд вбачає , що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

При цьому, належить врахувати, що огляд на стан наркотичного сп`яніння є специфічним медичним оглядом, який може бути проведений лише в спеціальній медичній установі, певними фахівцями.

Оскільки поведінка ОСОБА_1 , під час спілкування з працівниками поліції, давала підстави вважати, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КупАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України мали процесуальні підстави для складення відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Поряд з цим, статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Огляд водія на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 Розділу І цієї інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п.4 Розділу І цієї Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є:

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці;

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідність.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідність обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 .

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 вказував, що 01.07.2022 року він вирішив вивезти з під обстрілів у безпечне місце свою дружину. В протоколі про адміністративне правопорушення (арк.1), в договорі про надання правової допомоги (арк. 13), в апеляційній скарзі (арк. 23) зазначена адреса місця проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1. В запереченнях (арк. 15) захисник ОСОБА_1 - адвокат Бочарова Л.І. вказувала, що ОСОБА_1 вивозив свою дружину з під обстрілів з вул. Пушкінської у м. Харкові.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких об`єктивних відомостей, які могли б підтвердити ці твердження, а саме: місце та час обстрілу, об`єктивну причину перебування у цьому місці його дружини та інш.

Тому суд апеляційної інстанції ставиться до них критично та розцінює їх як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 01 липня 2022 року, ОСОБА_1 близько 02 год. 35 хв. в м. Харкові по вул. Клочківській, біля будинку №104А, керував автомобілем «ВАЗ» державний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідність обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, у встановленому законом порядку відмовився, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, ОСОБА_1 не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду О.Ю. Грошева