Справа № 201/6623/22
Провадження № 3/201/3007/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончаренко В.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнутого за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19 серпня 2022 року об 11 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ», д/н НОМЕР_1 , під час руху прямо по головній дорозі вул. Крутогірний узвіз, яка змінює напрямок праворуч на перехресті з вул. Ливарна в м. Дніпрі, не дав дороги та скоїв зіткнення з автомобілем «Mini», д/н НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_2 , яка наближалась справа по вул. Ливарна з боку вул. Січеславська Набережна та повертала ліворуч на перехресті, після чого автомобіль «ВАЗ» продовжив некерований рух та зіткнувся із зустрічним автомобілем «ZAZ-Daewoo», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який наближався з боку вул. Ламана та зупинився перед перехрестям. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 16.14 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності, оскільки не можуть вважатись поважними причини неявки, на які вказав правопорушник у своєму клопотанні про перенесення розгляду справи за альтернативною підсудністю, тобто за його місцем проживання, яке знаходиться на значному віддаленні від місця вчинення порушення. До такого висновку суд доходить з огляду на положення постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 11 червня 2004 року «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», якими визначено, що у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч. 2 ст. 276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом, який уповноважений на складання протоколу. В даному випадку справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була направлена управлінням патрульної поліції для розгляду в суд за місцем його вчинення, у зв`язку з чим слід вважати доводи водія ОСОБА_1 , наведені у його клопотанні, такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на підставі ч. 1 ст. 276 КУпАП, а тому слід вважати можливим розгляд даної справи за відсутності цієї особи, що буде відповідати вимозі розгляду справи судом в розумні строки, що є складовою права на справедливий судовий розгляд для усіх учасників процесу. До того ж слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Згідно з рішення ЄСПЛ в справі «Смірнов проти України» від 08 листопада 2005 року слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Отже, враховуючи принцип судочинства, зазначені в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду клопотання про розгляд справи за місцем вчинення правопорушення, вважаючи, що направлення даної справи за альтернативною підсудністю порушить розумні строки її розгляду та лише затягне судовий процес, що відповідно порушить їх право на судовий захист. При цьому потерпілі підтвердили фактичні обставини справи, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , винуватість якого вони вважали доведеною, у зв`язку з чим просили визнати останнього винуватим, для найшвидшого відшкодування, завданого ним збитку.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про винуватість правопорушника ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Так, винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності підтверджується: схемою місця дорожньо-транспортної події від 19 серпня 2022 року, на якій з одного боку зображена ділянка дороги, де відбулась подія зіткнення, попередні напрямки руху водіїв та місце розташування транспортних засобів після цього, при цьому зі зворотного боку даної схеми зазначено перелік видимих пошкоджень цих засобів, механізм заподіяння яких повністю відповідає події даного зіткнення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ; фотографіями з місця ДТП, які доповнюють повну картину дорожніх умов та обстановки на даній ділянці дороги; поясненнями водіїв-учасників події ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 064524 від 19 серпня 2022 року, чим в сукупності доводиться, що ОСОБА_1 дійсно вчинив правопорушення за зазначених обставин.

Отже, враховуючи, що згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, робить висновок про доведеність вини правопорушника в порушенні водієм транспортного засобу правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При визначені виду і розміру стягнення, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16 жовтня 2008 року, суд враховує, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи, а тому, з огляду на характер і конкретні обставини вчиненого правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його вини, майновий стан і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також те, що є обґрунтовані підстави, що останній не буде допускати подібного надалі, суд вважає за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із змінами та доповненнями, стягнути з правопорушника судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 283, 284, 299 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі восьмисот п`ятдесяти гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі чотирьохсот дев`яноста шести гривень двадцяти копійок.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 місяці з дня її винесення.

Постанова набрала чинності:

Суддя: В.М. Гончаренко