Справа № 347/1691/22
Провадження № 33/4808/681/22
Категорія ст.173КУпАП
Головуючий у 1 інстанції ДРАЧ Д. С.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, громадянина України

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 51 (п`ятдесят одна) гривня, також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп., -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство за таких обставин: 04.08.2022 року близько 17:00 години в м. Косів по вул. Над Гуком вчинив неправомірні дії відносно ОСОБА_2 , відповідно до постанови про закриття кримінального провадження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не містить всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Крім того, працівником поліції не виконано вимог ч.2 ст.254 КУпАП про вручення одного примірника протоколу особі, яка притягається до відповідальності, що є процесуальною перешкодою для його притягнення до відповідальності, оскільки йому не було пред`явлено адміністративне звинувачення.

Наголошує, що в матеріалах справи відсутні дані відповідно до вимог ч.2 ст.33, які судом повинні бути прийняті до уваги при розгляді справи щодо особи, яка притягається до відповідальності.

Апелянт вказує на те, що судом не надано належної оцінки постанові про закриття кримінального провадження від 20.09.2022 року, яку взято в основу доказів, оскільки в описові частині дізнавач нічого не встановив, а тільки описав хронологію розслідування та не встановив в його діях складу адміністративного правопорушення, а матеріали направлено в сектор превенції для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Звертає увагу, що судом взято в основу доказів пояснення ОСОБА_1 від 22.09.2022 року та ОСОБА_3 від 22.09.2022 року, які вказали, що будь якого конфлікту не було, громадський порядок він не порушував та нецензурною лайкою не виражався.

Наголошує, що державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а матеріали справи не містять беззаперечних доказів його винуватості у вчиненні правопорушення.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 не з`явились, хоча в установленому законом порядку були повідомлені про розгляд провадження.

Разом з тим, від ОСОБА_1 надійшло клопотання в якому він просив провести розгляд справи за його відсутності та вказував на те, що повністю підтримує доводи апеляційної скарги.

Апеляційний суд враховує, що учасники судового розгляду самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших учасників судового розгляду в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його потерпілої ОСОБА_2 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги та заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України").

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Відповідно до ст. 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, зі змісту мотивувальної частини постанови суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 на виклик до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до матеріалів справи долучено заяву від 22.09.2022 року, в якій останній просив розглянути протокол без його участі, через сімейні обставини немає можливості прибути до суду.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, доведена повністю письмовими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №290036 від 22.09.2022 року (а.с.1), копією постанови про закриття кримінального провадження від 20.09.2022 року (а.с.3-4), копією пояснення ОСОБА_1 від 22.09.2022 року (а.с.6), копією пояснення ОСОБА_3 від 22.09.2022 року (а.с.7). При накладенні стягнення суддя врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують/обтяжують відповідальність винного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство за таких обставин: 04.08.2022 року близько 17:00 години в м. Косів по вул. Над Гуком вчинив неправомірні дії відносно ОСОБА_2 , відповідно до постанови про закриття кримінального провадження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №290036 від 22.09.2022 року ОСОБА_1 04.08.2022 року близько 17:00 години в м. Косів по вул. Над Гуком вчинив неправомірні дії (дрібне хуліганство) відносно ОСОБА_2 , відповідно до постанови про закриття кримінального провадження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

Таким чином, у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано, які саме дії були вчинені ОСОБА_1 ,а тільки зазначено, що вони були неправомірними.

Протокол складено уповноваженою на те особою старшим ДОП Косівського РВП ГУНП капітаном поліції Матрук І.П. та ним же підписаний та особою, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 .

В протоколі зазначено, що свідків немає, правопорушення матеріальну шкоду не заподіяно.

ОСОБА_1 по суті вчиненого правопорушення в протоколі власноручно зазначив, що протиправних дій не вчиняв відносно ОСОБА_2 .

Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підписано, що свідчить про обізнаність складеного протоколу про адміністративне правопорушення та його змістом, та спростовує доводи ОСОБА_1 щодо необізнаності складеного відносно нього протоколу та врученні його копії.

Так, до матеріалів справи додано постанову про закриття кримінального провадження від 20.09.2022 року відносно ОСОБА_1 , яка в той же день була направлена у сектор дізнання Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківської області щодо підтвердження притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на підставі чого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №290036 від 22.09.2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови про закриття кримінального провадження 20.09.2022 ОСОБА_2 звернулась до сектору дізнання із заявою про вчинення відносно неї неправомірних дій ОСОБА_1 . ОСОБА_2 повідомила, що 04.08.2022 року близько 17 год. автомобіль припаркувала навпроти магазину «Продмаркет» в м.Косів. Повернувшись о 18.20 год. побачила, що її автомобіль заблоковано двома автомобіля з обох сторін власниками яких були ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Вона зателефонувала на лінію 102, щоб повідомити про дану подію. Під час розмови із поліціє до автомобілів підійшли ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та забрали автомобілі. При цьому, ОСОБА_1 звернувся в її сторону із словесними погрозами, нецензурними словами, принижуючи її. Після даної події ОСОБА_1 при зустрічі її принижує та в її сторону виражається нецензурними словами.

На підставі зібраних матеріалів кримінального провадження старшим дізнавачем сектору дізнання Косівського РВП ГУНП зроблено висновок про відсутність складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129 КК України, що послужило про ухвалення постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутності складу кримінального проступку.

В матеріалах справи міститься письмові пояснення ОСОБА_1 від 22.09.2022 року відповідно до яких 04.08.2022 року він перебував біля магазину «Продмаркет» на власному автомобілі. ОСОБА_2 під`їхала власним автомобілем, через деякий час повернувшись до автомобіля, вона пред`явила йому претензії, що він заблокував її автомобіль. В подальшому, з невідомих для нього причин, вона викликала працівників поліції, які по прибуттю не виявили жодного порушення ПДР. Згодом йому стало відомо про відкриття відносно нього кримінального провадження за ч.1 ст.129 КК України.

Відповідно до доданих письмових пояснень ОСОБА_3 від 22.09.2022 року він 04.08.2022 року спілкувався із ОСОБА_1 . В цей час ОСОБА_2 під`їхала на власному автомобілі, повернувшись на місце події через деякий час, остання викликала з невідомих причин працівників поліції. По прибуттю працівники поліції не виявили жодних порушень ПДР та поїхали. Свідок вказав, що саме ОСОБА_2 поводилась некоректно.

Апеляційним судом взято до уваги, що до матеріалів справи додано власноручно написану заяву ОСОБА_1 від 22.09.2022 року про розгляд протоколу про адміністративне правопорушення за ст.173 КК України без його участі, оскільки ним надані відповідні пояснення та в силу сімейних обставин немає можливості прибути на розгляд в Косівський районний суд, що свідчить також про обізнаність ОСОБА_1 щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП.

Оскільки в матеріалах справи відсутня копія протоколу, що свідчить про виконання працівником поліції його функціональних обов`язків щодо вручення копії протоколу особі, стосовно якої складено протокол.

Разом з тим, формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ст. 173 КУпАП, оскільки не є конкретним та не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Так, санкція ст. 173 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за вчинення особою дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протистояти себе іншим громадянам, суспільству, державі. Умисний прояв винним, явної неповаги до оточуючих головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки хулігана. За відсутності такого мотиву, не може бути дрібного хуліганства. Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Тобто дрібне хуліганство відноситься до правопорушень, які посягають на суспільний порядок.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлених особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст.173 КУпАП обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у вигляді порушення громадського порядку та спокою громадян та суб`єктивної сторони, зокрема мотиву явної неповаги до суспільства.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом з тим, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 2885414 від 30.07.2022 року відсутні обов`язкові ознаки вчинення правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП у виді порушення громадського порядку та спокою громадян.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що розгляд справи щодо притягнення конкретної особи до адміністративної відповідальності здійснюється судом в межах висунутого обвинувачення і суд не має право перебирати на себе повноваження сторони обвинувачення та виходити за межі обвинувачення, встановлюючи обставини, які не були вказані в обвинувачення та явно погіршують становище обвинуваченого.

Оскільки, у протоколі про адміністративне правопорушення не було зазначено яким чином ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство, які саме дії були ним вчинені та чи дійсно вони призвели до порушення громадського порядку і спокою громадян, то суд першої інстанції був позбавлений можливості вийти за межі обвинувачення та встановити вказані обставини. Неконкретність висунутого обвинувачення не дозволяє суду встановити обставини правопорушення, які мають істотне значення для розгляду справи та вирішення питання про доведеність вини правопорушника, оскільки суд розглядає справу тільки в межах висунутого обвинувачення.

Разом з тим, згідно з матеріалами справи, наявних письмових пояснень та заперечень ОСОБА_1 , вбачається, що конфлікт між сторонами відбувся не на ґрунті хуліганства, а на ґрунті особистих неприязних відносин. Тому, в даному випадку, відсутні такі суб`єктивні ознаки, як мотив і умисел, спрямовані на порушення громадського порядку, котрі є основними критеріями, які відрізняють дрібне хуліганство від суміжних правопорушень.

Так, ККС ВС в постанові у справі № 127/30388/19 від 8 червня 2021 року висловив правову позицію, відповідно до якої, якщо обвинувачений спричинив дії під час конфлікту, що виник з особистих спонукань та відбувся не в громадському місці, то в його діях відсутній склад хуліганства.

Дії обвинуваченого кваліфікують як хуліганство лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного порушенням громадського порядку та спокою громадян з мотивів явної неповаги до суспільства.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд, приймаючи неконкретність висунутого обвинувачення та відсутність належних та допустимих доказів за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та необхідність скасування судового рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на недосконалість існуючого КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на те, що вказаний кодекс не передбачає можливості закриття провадження за недоведеністю вини у вчиненні правопорушення.

За таких обставин, у разі встановлення недоведеності вини у вчиненні правопорушення, суд зобов`язаний закривати провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки саме ця правова підстава для закриття провадження відповідає інтересам особи, вину якої не було доведено в суді.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

Апеляційного суду О.П. Васильєв