Справа № 447/1964/21 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М.
Провадження № 33/811/800/22 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 19.06.2021 об 10 год.10 хв. в м. Новий Розділ по пр. Шевченка ,15 керував транспортним засобом марки Пежо 407 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння , а саме нестійка хода , запах із ротової порожнини , почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.п. 2.5 ПДР України , за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить оскаржувану постанову судді скасувати, винести нову, якою звільнити його, ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в його діях, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно нього закрити. При цьому, апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування вказує, що справу було розглянуто 21.12.2021 року за його відсутності. При чому в суду були відсутні докази повідомлення його про дату та час розгляду справи, як і не було повідомлено про дату і час розгляду справи його адвоката. Наголошує, що 26.11.2021 року його адвокат інформував суд про те, що він перебував за кордоном у Республіці Польща на роботі і мав повернутися до України 23.12.2021 року та перебуватиме в Україні до 12.01.2022 року. Однак, суд першої інстанції проігнорував дану інформацію та розглянув справу, порушивши його процесуальні права та право на доступ до правосуддя, що свідчить про незаконність постанови суду першої інстанції.

На думку апелянта в протоколі про адміністративне правопорушення, не конкретизовано його дій, які б свідчили про те, що він ухилився від проходження медичного огляду і в чому саме такі дії полягають.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять й направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апелянт вказує, що йому незрозумілим є й трактовка поліцейського в протоколі «....відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в встановленому законом порядку», що свідчить про те, від якого огляду саме відмовився, від огляду на стан алкогольного сп`яніння, чи від огляду на стан наркотичного сп`яніння. Чи можливо йде мова про відмову від огляду щодо встановлення чи перебуває особа під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що в свою чергу свідчить про порушення його прав на захист, так як наслідком неконкретного формулювання діяння, яке ставиться у провину, він не можу зрозуміти, що саме ставиться йому у провину, а відтак неможливо правильно визначитися із стратегією захисту.

Зважаючи на викладене, вважає, що протокол адміністративне правопорушення серії ОБ №045522 від 19.06.2021 року не може слугувати належним та допустимим доказом моєї винуватості.

Стверджує, що не можуть слугувати належними та допустимими доказами у справі й письмові пояснення свідків, оскільки такі записані однією рукою, тобто працівником поліції, і є сумнів в тому, що вказані покази записані вірно та дійсно відбиралися у вказаних осіб. Більше того, бланки пояснень не підписано поліцейським, який відбирав пояснення.

Підкреслює, що покликання суду на відеозапис є безпідставним, оскільки такий не може бути належним доказом, так як на відеозаписі відсутні дані щодо дати та часу його здійснення/, відтак є сумнівним, що такий має відношення саме до події, яка є предметом розгляду суду. Вказаний відеозапис не є відеозаписом, який здійснено поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а тому не може бути належним та допустимим доказом дотримання поліцейським вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП та п. 4 розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв. Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 p.), що вбачається з наступного.

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Галич П.О.у судове засідання апеляційного суду не прибули, про причини неявки не повідомиляли, повідомлялись про час та місце розгляду справи, інформація про час та місце розгляду, розміщувалась на порталі Судової влади України, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги, та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Відповідальність за ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у постанові, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 045522 від 19.06.2021; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, письмовими поясненнями свідків, долученим до матеріалів відео-файлом, які узгоджуються між собою та достовірність таких в судді апеляційного суду не викликає сумнівів.

Враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що стверджується зібраними матеріалами у справі, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Сам факт відмови від походження огляду тягне за собою відповідальність за цією статтею. При цьому не має значення чи перебував водій у стані сп`яніння.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, 19.06.2021 об 10 год.10 хв. в м. Новий Розділ по пр. Шевченка ,15 керував транспортним засобом марки Пежо 407 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння , а саме нестійка хода , запах із ротової порожнини , почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи наведені в апеляційній скарзі про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано його дій, не знайшли свого підтвердження ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в матеріалах справи, ні в апеляційному суді, при цьому, апеляційний суд вважає, що такі доводи слід оцінювати критично, як обрану лінію захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Стосовно покликань викладених в апеляційній скарзі про те, що відеозапис слід визнати недопустимим доказом, як на підставу скасування постанови, слід зазначити, що такі є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати, розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху, а також з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.

За вказаних обставин, наданий працівниками поліції відеозапис який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який був проведений на місці зупинки транспортного засобу останнього, отриманий із автоматичної відеотехніки, що знаходився в чужому володінні (працівника поліції) з метою фіксування правопорушення, відповідно до п.2 ч.1 ст.40 ЗУ «Про національну поліцію», може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.

З відеоматеріалів, долучених до протоколу чітко вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відсутність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в даному випадку не може бути підставою для скасування постанови, оскільки констатовано відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, накладене у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, з дотриманням вимог ст.33 КУпАП та є безальтернативним.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.

При цьому, поважність причин пропуску строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Миколаївського районного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу з особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я.Гончарук