Справа № 308/9736/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
30.03.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Животова Є.Г., за участі: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кузки С.О., потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Резуненка О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, в м. Ужгороді, матеріали справи про адміністративне правопорушення, складені щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за апеляційною скаргою захисника Фекийшгазі К.С. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2020,
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 420,40 грн судового збору.
В оскарженій постанові судді від 26.11.2020 йдеться про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за таких обставин.
17.09.2020, біля 15 год. 02 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі М06 «Київ-Чоп», 808 км, на території АЗС «Motto», під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності виконання маневру, не звернувся по допомогу до інших осіб (щодо інформування про безпечність руху заднім ходом) , та вчинив наїзд на автомобіль «Hyundai LX 35», номерний знак НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
В апеляційній скарзі захисник Фекийшгазі К.С. просить зазначену вище постанову судді від 26.11.2020 скасувати та закрити провадження у даній справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 з таких підстав.
17.09.2020 ОСОБА_1 зупинився на паркувальному майданчику на території АЗС «Motto». Близько 15 год. ОСОБА_1 здійснював виїзд з паркомісця заднім ходом, при цьому дотримувався всіх положень, передбачених Правилами дорожнього руху, в тому числі: рухався з мінімальною швидкістю, упевнився у безпечності виїзду, щоб не створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху.
При цьому, з прилеглої до території АЗС ґрунтової дороги різко здійснив в?їзд на територію АЗС «Motto» водій автомобіля «Hyundai LX 35», номерний знак НОМЕР_3 . При цьому схема руху на території АЗС взагалі не передбачає в`їзду в цій частині території, а водій при цьому рухався без зупинки з постійною швидкістю.
Тобто власник даного автомобіля здійснив в?їзд з порушенням схеми руху автомобілів по АЗС, не пригальмував перед в?їздом та не переконався в безпечності в?їзду.
При цьому ОСОБА_1 навіть не припускав можливості в?їзду автомобіля на територію АЗС цією дорогою, оскільки вона розташована поза територією АЗС, не облаштована ніякими дорожніми знаками, будь-якими помітками та дорожнім покриттям й веде у відповідне поле.
Відповідно до п. 10.2 Правил дорожнього руху, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з?їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.
Окрім того, згідно пункту 12.5 ПДР у житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год, а на АЗС, як свідчить усталена практика щодо вжиття заходів, спрямованих на додержання безпеки дорожнього руху на підприємстві (на підставі генерального плану підприємства розробляється схема руху транспортних засобів і пішоходів відповідно до Правил дорожнього руху), знаходяться дорожні знаки з обмеженням руху 5 км/год. Рухаючись по схемі руху на АЗС та дотримуючись зазначеної швидкості на території АЗС водій автомобіля «Hyundai іХ 55», номерний знак НОМЕР_3 , зміг би попередити виникнення даної ДТП.
Відповідно до пункту 9 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342, під час розміщення майданчиків для паркування необхідно враховувати, зокрема серед іншого, умови для забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема видимості в плані та повздовжньому профілі, стан покриття проїзної частини.
Верховний Суд у справі № 760/8191/15-ц дійшов висновку, що власники доріг, вулиць або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях. У справі № 926/878/15 від 15.03.2017 суд підкреслив, що відповідальність за пошкодження автомобіля внаслідок невідповідності дороги вимогам безпеки руху повинні нести органи місцевого самоврядування, відтак ОСОБА_1 є неналежним суб?єктом, якого слід притягати до відповідальності за фактом ДТП, враховуючи вищевикладені обставини її виникнення.
Як зазначено в схемі місця ДТП, наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП нема, однак в пункті «стан покриття проїзної частини» інспектором зазначено характеристику «тощо», хоча, як зафіксовано фотознімками, що додаються до матеріалів справи, дорожнє покриття дороги, з якої виїхав водій автомобіля «Hyundai іХ 55», номерний знак НОМЕР_3 , є ґрунтовим.
У рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив свою позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпція факту. Тобто таких, які не залишають місця сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 Кодексу.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кузки С.О. на підтримання апеляційної скарги захисника Фекийшгазі К.С., потерпілого ОСОБА_4 та його представника адвоката Резуненка О.А., які повністю заперечили проти апеляційної скарги захисника Фекийшгазі К.С., вивчивши матеріали справи, апеляційний суд визнає, що наведена вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Суддя першої інстанції, як вбачається з оскарженої його постанови від 26.11.2020, дотримав усі вимоги Закону, зокрема ст.280 КУпАП, правильно з`ясувавши, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, винність даної особи в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясував інші обставини, що мають значення для правильного вирішення цієї справи.
Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали даної справи, вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Такий висновок судді ґрунтується на повно і всебічно досліджених у суді зібраних у справі доказах, які підтверджують вину ОСОБА_1 , а саме: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 283927 від 17.09.2020 (а.с.1), даними схеми дорожньо-транспортної пригоди від 17.09.2020 (а.с.2) і письмовими (а.с. 3,4) та усними поясненнями учасників вказаної ДТП та іншими зібраними доказами, зокрема фотознімками з наслідками вказаної вище ДТП та відображенням перед останньою місця розташування зазначених вище автомобілів учасників у даній справі.
Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 245,252 КУпАП належним чином дослідив ці докази, з`ясував обставини справи, дав їм відповідну оцінку і вирішив справу в точній відповідності із законом.
Згідно п. 10.9 ПДР під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, яке є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративних правопорушень, так і особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому оскаржувана постанова судді місцевого суду, як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а подана захисником Фекийшгазі К.С. апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
Апеляційну скаргу захисника ФЕКИЙШГАЗІ Крістіана Степановича залишити без задоволення, а винесену щодо ОСОБА_3 постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2020 без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя