справа № 361/3800/22
провадження № 3/361/2672/22
Постанова

Іменем України

20 грудня 2022 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинський В.С., розглянувши матеріали, що надійшли з Броварського РУП ГУ НП України в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

за вчинення правопорушень, передбачених ч.2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

09 серпня 2022 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшли справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, справа № 361/3800/22(провадження № 3/361/2672/22) та справа № 361/3801/22 (провадження № 3/361/2673/22).

Згідно із адміністративними проколами, 09 серпня 2022 року близько 20 години 55 хвилин, ОСОБА_1 , в с. Требухів Броварського р-ну Київської обл., керував транспортним засобом «YAMAHA» б/н, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки, зі згоди водія, за допомогою приладу «ALKOTEST №6820», в присутності двох свідків, результат якого склав 0,32%о.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, а отже в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, 09 серпня 2022 року близько 20 години 55 хвилин, ОСОБА_1 , в с. Требухів Броварського р-ну Київської обл., керував транспортним засобом «YAMAHA» б/н без посвідчення водія, тобто не маючи права керування транспортним засобом даної категорії.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі с. 36 КУпАП суд, вважає за доцільне вищевказані справи про адміністративні правопорушення об`єднати в одне провадження для спільного розгляду і вирішення, оскільки правопорушення вчинені одним і тим же правопорушником.

В суд ОСОБА_1 не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду письмові заперечення, в яких свою вину у скоєнні вказаних правопорушень не визнав, зокрема, пояснив наступне. 09.08.2022 приблизно о 21 год. 00 хв. перебував біля скутера, який належить моєму знайомому ОСОБА_2 , а саме поблизу магазину, що розташований у центрі с. Требухів Броварського району Київської області. В цей час до нього під`їхали працівники поліції, які наказали надати документи на право керування скутером. На його запитання чому він це повинен робити оскільки він не є водієм, працівники поліції відразу виявили сумніви у моїй тверезості та наказали сісти до службового автомобіля, де морально тиснули, щоб він продув у прилад. На що він спочатку відмовлявся, однак працівник поліції сказав якщо буду сперечатися, то заберуть до Броварського відділу поліції. Враховуючи, що він не керував транспортним засобом, то надав їм свій паспорт. Далі на примусові вимоги працівників поліції у присутності двох свідків він продув у прилад «Драгер», який показав наявність стану алкогольного сп`яніння, однак з такими результатом приладу «Драгер» він був незгоден, оскільки транспортним засобом не керував і у такому стані не перебував, але працівники поліції ігнорували його заперечення. Крім того працівники поліції будь-які документи у його присутність не складали, про існування протоколів він дізнався у мобільному застосунку «Дія». У його вину ставиться керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, тобто порушення ним вимог п. 2.1 «а» та п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, що не відповідає дійсності. Натомість він заперечує факт керування скутером і у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що транспортний засіб було зупинено працівниками поліції саме під час його руху у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», де зазначено вичерпний перелік підстав зупинки поліцейським транспортного засобу. Упротоколі не зазначено, а у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про причину зупинки поліцейським транспортного засобу, що обгрунтовано дає стветрджувати, що він дійсно не керував транспортним засобом. У разі якщо б він дійсно керував транспортним засобом, то при складанні протоколу за наявності підстав викладених у ньому (водіння транспортного засобу), працівник поліції мав відсторонити його як водія, від керування транспортним засобом. Натомість у матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили, про обов`язкове відсторонення водія від керування транспортним засобом, а також транспортний засіб не передавався іншій особі. Таким чином матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що він - ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126, ст. 130 КУпАП.

Наявна у матеріалах справи роздруківка приладу «Драгер» 6820 тест № 418 від 09.08.2022 не містить мого підпису про згоду з результатом огляду, тоді як відсутність такої згоди з результатом такого огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу, покладала б на працівника поліції обов`язок запропонувати йому пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я. Однак після продуття у прилад «Драгер» працівник поліції повідомив його про те, що показники приладу «Драгер» показали наявність перебування ним у стані алкогольного сп`яніння, однак з такими твердженнями працівника поліції він був незгоден, оскільки не знаходився у стані алкогольного сп`яніння та не керував скутером, тобто не був водієм транспортного засобу. Таким чином працівники поліції не здобули належних та допустимих доказів його вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на те, що він ОСОБА_1 не є суб`єктом даного правопорушення.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, а саме: протоколи про адміністративне правопорушення серії ААБ №257845 та ААБ №257846 від 09 серпня 2022 року та додані до нього матеріали адміністративної справи, суд робить наступні висновки.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, зазначений у ст. 266 КУпАП, реалізований Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно з п. 12 зазначеної Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

При цьому у відповідності до п. 9 Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до ст. 251 КУПАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомо білів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 18.01.1978 року «Ірландія проти Сполученого Королівства» п.161, (Ireland v. The United Kingdom), Series A заява 25, а також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, ст. 17 закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Докази повинні буди достатньо переконливими, чіткими і узгодженими між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту». Європейським судом з прав людини, по справі «Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain»» від 06.12.1998 року встановлено, що принцип презумпції невинності вимагає щоб всі сумніви щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності тлумачились на користь даної особи.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що працівниками поліції не надано достатніх доказів вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушень передбачених ч. 2 ст. ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КупАП, тому адміністративне провадження відносно останнього підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч. 1 ст. 247, ст. ст. 221, 283, п. 3 ст. 284 КУпАП та відповідно до ч. 2 ст. 126, ст. ч. 1 ст. 130 КУпАП України, суддя

п о с т а н о в и в:

Об`єднати в одне провадження справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП № 361/3800/22 (провадження № 3/361/2672/22) зі справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП № 361/3801/22 (провадження № 3/361/2673/22).

Присвоїти об`єднаному провадженню № 361/3800/22 (провадження № 3/361/2672/22).

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення шляхом подачі апеляції.

Суддя Сердинський В. С.