Справа № 448/1129/22 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 33/811/1384/22 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Борисенка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Борисенка В.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 03.09.2022 о 19:20 год. у м. Мостиська, на вул. Шевченка, 5 Яворівського району Львівської області, керував автомобілем марки «ГАЗ 221700», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом проводився на місці зупинки із використанням технічного засобу «Драгер 6810» тест №2410 проба позитивна 0,38‰ із використанням відеофіксації.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Борисенко В.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2022 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликаються на те, що під час розгляду справи судом порушено норми процесуального та матеріального права.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 дійсно 03.09.2022 керував автомобілем марки ГАЗ2170, номерний знак НОМЕР_1 , однак був безпідставно зупинений працівниками поліції, які у порушення вимог ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» не повідомили про причини зупинки. ОСОБА_1 не вживав алкогольні напої в цей день, пив лише квас, та з показником приладу «Драгер» був незгідний, але працівники поліції не доставили його на огляд до медичного закладу.

Звертає увагу суд на те, що ОСОБА_1 всупереч вимог ст. 266 КУпАП не був відсторонений від керування транспортним засобом, що ставить під сумнів факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того вказує, що на місці зупинки не було свідків, які б належним чином засвідчили проведення огляду, відтак протокол складено з порушеннями, тому такий не може бути допустимим доказом.

Апелянт вважає, що неможливо визнати у якості належного доказу наявний у матеріалах справи відеозапис, оскільки такий здійснювався на мобільний телефон поліцейського, який не є спеціальним технічним засобом, крім того запис місить неспівпадіння дати і часу та є фрагментарним. Більше того, на відеозаписі момент проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння фактично не зафіксований. Із відеозапису неможливо зробити висновок щодо присутності свідків на місці події, а також порядок проведення огляду. Наведене на його думку вказує на неналежність відеозапису та відсутність вини водія у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того звертає увагу на те, що поліцейський перед проведенням огляду не провів пробного забору повітря з метою перевірки його точності та чистоти від парів алкоголю, що є порушенням, тому не вправі був складати протокол.

Захисник вказує на те, що протокол було складено без присутності ОСОБА_1 , останньому не було запропоновано підписати протокол, надати письмові пояснення, не вручено копії протоколу. Також у протоколі не зазначено ознак сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 .

Заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Борисенка В.В. на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 170620 від 03.09.2022 (а.с. 4), 03.09.2022 о 19:20 год у м. Мостиська на вул. Шевченка, 5 Яворівського району Львівської області, керував автомобілем марки «ГАЗ 221700», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом проводився на місці зупинки із використанням технічного засобу «Драгер 6810» тест №2410 проба позитивна 0,38‰ із використанням відеофіксації, чим поруши п. 2.9 а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення. передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 256 КУпАП встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, у такому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

На переконання апеляційного суду, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП, у такому містяться вся необхідна інформація, натомість перечислення ознак алкогольного сп`яніння, виявлених працівниками поліції в освідуваної особи, не є обов`язковими елементами протоколу про адміністративне правопорушення.

Викладені в протоколі обставини підтверджуються даними акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.7), проба проведеного за допомогою приладу «Drager 6810» огляду показала позитивний результат 0,38 ‰, що також стверджується роздруківкою приладу (а.с.10).

З даними роздруківки приладу «Drager 6810» ОСОБА_1 ознайомився, з таким результатом погодився, про що розписався на чеку приладу, чим спростовуються доводи останнього про те, що з результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу він не погодився.

Апеляційний суд не вважає слушними доводи апелянта про те, що показники газоаналізатора «Drager 6810» не можуть вважатися допустимим доказом.

Так, пунктами першим та третім розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016. Таким чином, газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії «Drager Safety AG &aпо; Co KGaA», Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту.

За таких умов, огляд ОСОБА_1 проведений за допомогою технічного приладу, яким дозволено такий огляд, отже результат тесту приладу «Drager 6810» є допустимим доказом у справі, тому суд обгрунтовано поклав такий в основу доведеності вини останнього.

Покликання захисника на те, що під час огляду не було залучено свідків до уваги апеляційним судом не береться, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що під час проведення огляду ОСОБА_1 поліцейським застосовувались спеціальні технічні засоби відеозапису, сам відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, а тому не залучення свідків не є порушенням вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП.

З приводу недопустимості відеозапису як доказу у даній справі, то відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками. Тобто чинне законодавство не виключає можливості застосування працівником поліції, в тому числі, мобільного телефону для фіксації факту порушення вимог ПДР. Крім того, вказаний доказ оцінюється судом у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів спарви відеозапис є фрагментарним, не може бути підставою для скасування постанови, оскільки на відеозаписі зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях особи наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст.130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Борисенка В.В. - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.