ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/300/22

23 березня 2022 року

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.

розглянувши матеріали, що надійшли від Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, пенсіонер, посвідчення водія НОМЕР_1 від 12.11.1986, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.122-4, ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2022 року о 17:00 год., в м.Костопіль по вул.Проектова, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектором СРПП Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено протокол серії ААБ №184884 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 31.12.2021 о 10:30, в м.Костопіль по вул.В.Стуса 10, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем Audi 100, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat В7, державний номерний знак НОМЕР_3 , який перебував в нерухомому стані. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також 13 січня 2022 року о 17:05 год., в м.Костопіль по вул.Проектова, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектором СРПП Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено протокол серії ААБ №184881 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 31.12.2021 о 10:30, в м.Костопіль по вул.В.Стуса 10, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Audi 100, державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat В7, державний номерний знак НОМЕР_3 , та залишив на порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, чим порушив вимоги п.2.10«а» Правил дорожнього руху України. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи, що дані адміністративні матеріали складено відносно однієї і тієї ж особи, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи по суті, провадження у справах про адміністративні правопорушення №3/564/254/22 та №3/564/255/22 відносно ОСОБА_1 підлягають об`єднанню в одне провадження в межах справи №564/300/22.

В судовому засідання ОСОБА_1 факт вчинення адміністративних правопорушень заперечив та пояснив, що 31.12.2021 не вчиняв жодних порушень правил дорожнього руху, не скоював жодних ДТП і у вказаний день до нього ніхто не висловлював жодних претензій щодо будь яких дорожньо-транспортних пригод і для нього було несподіванкою, коли до нього 13.01.2022 підійшли працівники поліції та повідомили, що він 31.12.2021 своїм автомобілем пошкодив автомобіль Volkswagen Passat В7, державний номерний знак НОМЕР_3 . Також пояснив, що не розуміє яким чином працівники поліції висловили йому претензію, як водію автомобіля Audi 100, адже з пояснень, які долучені до матеріалів справи вбачається, що мова йде про червоний автомобіль без зазначення номерного знаку та автомобіль Фольксваген Пассат червоного кольору також без зазначення номерного знаку і йому не зрозуміло, чому претензії до нього. Заперечив наявність в його діях складу адміністративного правопорушення та пояснив, що відсутні будь-які докази вчинення саме ним вказаних правопорушень

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу, дійшов наступних висновків.

Так на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.122-4 та ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення надано протоколи про адміністративне правопорушення серії ААБ №184884 від 13.01.2022 та ААБ №184881 від 13.01.2022, схему місця ДТП від 31.12.2021 з фотознімками, письмові пояснення ОСОБА_2 від 31.12.2021 та ОСОБА_3 від 31.12.2021, відеозапис.

Разом з тим, з доданих до протоколу письмових пояснень ОСОБА_2 від 31.12.2021 вбачається, що мова йде про рух автомобіля червоного кольору на міліметровій дистанції від автомобіля таксі і на його думку, це була велика ймовірність того, що автомобіль буде пошкоджено, на що водій червоного автомобіля не відреагував.

При цьому суд враховує, що ні марки автомобіля, ні номерного знаку, ні відомостей про водія автомобіля пояснення не містять.

Відтак, письмові пояснення ОСОБА_2 не можуть бути належним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень.

Щодо письмових пояснень ОСОБА_3 , то суд враховує, що у вказаних поясненнях іде мова про автомобіль Фольксваген Пассат червоного кольору. Інформації про номерний знак вказаного автомобіля та про його водія пояснення не містять.

Відтак суд не приймає такі пояснення до уваги, оскільки вони не містять доказів вчинення саме ОСОБА_1 адміністративних правопорушень.

Щодо схеми місця ДТП з фотознімками, то суд не приймає їх до уваги як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, оскільки схема ДТП не містить відомостей про ОСОБА_1 , як учасника ДТП і сама схема підписана лише ОСОБА_3 та інспектором поліції.

Крім того, з оглянутого в судом відеозапису вбачається, що останній не містить будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень. Відеозапис лише фіксує рух службового автомобіля поліції, який заїжджає у двір приватного сектору, рух перед зупинкою автомобіля білого кольору та рух заднім ходом автомобіля червоного кольору. Ні факту зіткнення, ні факту будь-яких дій зі сторони інших осіб щодо можливого зіткнення, ні водія автомобіля червоного кольору відеозапис не фіксує. Більше того, відеозапис датований 2020 роком.

Відтак, вказаний відеозапис суд не приймає до уваги, який доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд враховує, що відповідно до вимог п.10.9 Правил дорожнього руху, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

У свою чергу, відповідно до вимог п.2.10«а» Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідно до ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 , 31.12.2021, о 10:30, в м.Костопіль Рівненської області, по вул.В.Стуса 10, керував автомобілем Audi 100, державний номерний знак НОМЕР_2 , під час руху транспортного засобу заднім ходом створив небезпеку чи перешкоду іншим учасникам руху та був причетним до дорожньо-транспортної пригоди і залишив її місце.

Відтак, суд дійшов висновку, що за відсутності доказів порушення ОСОБА_1 вимог п.10.9 та 2.10«а» Правил дорожнього руху, відсутні підстави вважати, що останній підлягає адміністративній відповідальності за ст.124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд також враховує, що 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява №7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Відтак, враховуючи відсутність доказів порушення ОСОБА_1 вимог п.10.9 та 2.10«а» Правил дорожнього руху та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, у суду виник обґрунтований сумнів у доведеності поза розумним сумнівом вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати провадження у справах про адміністративні правопорушення №3/564/254/22 та №3/564/255/22 відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в одне провадження в межах справи №564/300/22.

Провадження в справі №564/300/22 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. А. Грипіч