Справа № 299/662/22
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю секретаря Кекерчень М.І., прокурора Вакула Ю.В., захисника Бровді І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП за апеляційною скаргою Бровді Івана Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496,20 гривні судового збору.

Відповідно до постанови та протоколу про адміністративне правопорушення - ОСОБА_1 , як завідувач комунального підприємства "Аптека № 133 м. Виноградів Закарпатського обласного виробничого об`єднання "Фармація", за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язаних з корупцією, як суб`єкт декларування, згідно підпункту а) пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч.1 ст. 45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого періоду декларування (01.04.2021), усвідомлюючи обов`язок подання декларації за 2021 рік, мала можливість вчасно подати щорічну декларацію за 2020 рік, як особа уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, однак таку подала 04.04.2021 року, тобто несвоєчасно та без поважних причин.

Об`єктивних причин щодо несвоєчасності подання та оприлюднення зазначеної декларації на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції не встановлено.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення захисника Бровді І.А., який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Статтею 1 Закону вказано, що суб`єкти декларування - це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно примітки до ст. 172-6 КУпАП, - суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин 1 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. і ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну га/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінки і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП адміністративну відповідальність передбачено за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Дане адміністративне правопорушення є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, і суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній, так і в необережній формі вини.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб`єктивна сторона правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, аналізуючи викладене можна зробити висновок про те, що суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вих. N 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року звернуто увагу на те, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Судом першої інстанції безпідставно залишено без уваги той факт, що відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» затвердженого Наказом № 144/20 від 15 квітня 2020 року НАЗК, а саме відповідно до ч. 1 ст. 51-1 Закону України «Про запобігання корупції» «Контроль та перевірка декларацій»

Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами ларування, такі види контролю: щодо своєчасності подання; щодо правильності та повноти заповнення; логічний та арифметичний контроль.

Вказане свідчить що контроль за своєчасністю подання електронної декларації покладено на спеціального суб`єкта - Національне агентство з питань запобігання корупції.

Разом із тим, НАЗК будь яких перевірок відносно ОСОБА_1 щодо своєчасності подання нею електронної декларації за 2020 рік не проводило. На НАЗК покладено обов`язок перевірки в тому числі щодо своєчасності подання декларації. Жодних доказів, які б вказували на те, що НАЗК проводило перевірку та виявили факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 електронної декларації, немає.

Більше того, стороною захисту подано до суду клопотання та долучено лист відповідь на адвокатський запит з якого вбачається, що НАЗК перевірку своєчасного подання ОСОБА_1 декларації не проводило.

Будь яких відомостей із НАЗК до ДСР НП України, про факт несвоєчасного подання електронної декларації ОСОБА_1 не надходило.

Отже, відомостей про те, яким чином ДСР НП України отримала інформацію про те, що ОСОБА_1 несвоєчасно подала електронну декларацію до НАЗК, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення немає.

Матеріали провадження містять вивантаження файлу, у вигляді додатку на 18 аркушах, яке виконане ОСОБА_3 , разом із тим матеріали справи не містять даних про вказану особу, і чи є вказана особа працівником правоохоронного органу, або яке відношення остання має до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Також матеріали адміністративної справи не містять дані про походження вказаного матеріалу його законність отримання та місце звідки даний файл був вивантажений, та не містить даних яким чином зазначений матеріал надійшов до ДСР НП України.

У ході вивчення матеріалів адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 не встановлено отримання ДСР НП України будь яких даних, які могли були отримані у законний спосіб та які б вказували на те, що ОСОБА_1 несвоєчасно подала електронну декларацію за 2020 рік.

Відповідно до листа, наданого захисником, встановлено, що НАЗК не вживало заходів контролю своєчасності подання ОСОБА_1 декларації. Крім того, із вказаного листа встановлено, що НАЗК до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України не надсилало інформації щодо несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації.

Статтею 51-1 Закону №1700-VII контроль та перевірка декларацій - покладається на НАЗК в тому числі щодо своєчасного подання суб`єктом електронної декларації.

Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику та має повноваження зі здійснення в поряди визначеному Закону №1700-VII, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя зазначених осіб.

Національне агентство з питань запобігання корупції здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 51-1 Закону №1700-VII.

Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, своєчасності, достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Враховуючи те, що НАЗК перевірку щодо подання ОСОБА_1 електронної декларації не проводило, будь яких даних якіб вказували на те, що ДСР НП України та УСР в Закарпатській області ДСР НП України у законний спосіб отримали будь які дані щодо подання електронної декларації ОСОБА_1 є прямі порушення Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про національну поліцію».

Вказане узгоджується із постановою Верховного суду від 11 квітня 2018 року справа № 814/886/17.

Твердження суду першої інстанції, про те, що згадана постанова суду стосується тільки перевірки НАЗК щодо достовірності та повноти відомостей не відповідає дійсності, так як статтею 51-1 Закону України «Про запобігання корупції» виписано повноваження НАЗК, в які входить і перевірка своєчасності подання суб`єктом електронної декларації.

Апеляційний суд також зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення не повинен мати переваги перед іншими доказами, та сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

В той же час, ані протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ані оскаржувана постанова суду, не містять жодного доказу та жодного обґрунтування наявності умислу ОСОБА_1 на вчинення інкримінованого їй адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Прокурором в судовому засіданні, як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, також не надано доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, - адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що постанова районного суду щодо ОСОБА_1 є необґрунтованою та прийнятою з порушеннями вимог КУпАП, в зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно неї - закриттю, у відповідності до ч.1 п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Бровді Івана Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага