Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
21.12.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Штефанюк І. М. в інтересах ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2021 року,
ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця України, Закарпатська область, м. Берегово, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ), закордонний паспорт НОМЕР_1 від 12.09.2017,
визнано винуватим у порушенні митних правил за ч. 6 ст. 481 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень.
Стягнено з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на користь держави 420 грн (чотириста двадцять гривень) 40 коп судового збору.
В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , адвокат Штефанюк І. М., просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. Стверджує, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника. При цьому посилається на те, що ним, адвокатом Штефанюком І. М., у день розгляду справи електронною поштою направлено до місцевого суду клопотання про відкладення розгляду справи на інший день через неможливість ОСОБА_1 прибути у судове засідання у зв`язку з ускладненням хвороби та через різке поширення коронавірусної інфекції COVID-19 у Закарпатській області, на території якої була встановлена «червона зона». Однак, суд не взяв до уваги доводи клопотання та розглянув справу без участі ОСОБА_1 та його представника, чим порушив право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на захист. Окрім того, апелянт зазначає, що факт невивезення транспортного засобу за межі митної території України ОСОБА_3 не заперечує і додає, що не мав наміру ухилятись від своєчасного вивезення автомобіля. Пояснює, що причиною таких дій є обставини непереборної сили, передбачені ст. 460 МК України, а саме карантинні обмеження, які діяли в Україні через пандемію COVID-19. Зазначає, що у вересні 2019 року на транспортному засобі заїхав в Україну, проте автомобіль поламався, тому ОСОБА_3 був змушений залишити його на зберігання у селі Шом, де знаходиться його будинок, господарство та інше майно, із надією, що невдовзі його відремонтує та вивезе з України. Апелянт стверджує, що саме через хворобу ОСОБА_3 не зміг цього зробити, оскільки у серпні-вересні 2020 року у нього загострились симптоми рідкісного аутоімунного захворювання, які унеможливили вчинити будь-які дії, щоб вивезти автомобіль чи повідомити митні органи про причини невивезення транспортного засобу. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що пропущений строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Штефанюка І. М. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності цих осіб, береться до уваги те, що вищевказані особи обізнані з тим, що в апеляційному суді розглядається подана адвокатом Штефанюком І. М. апеляційна скарга; даних про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Штефанюка І. М. не надходило. Окрім цього, судом апеляційної інстанції враховується і той факт, що розгляд справи неодноразово відкладався: 18.06.2021 (а. с. 71), 17.02.2022 (а. с. 72) за клопотаннями адвоката Штефанюка І. М. (а. с. 73), а також 23.08.2022 (а. с. 75). Тому, з огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з огляду на приписи ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення підлягають задоволенню з таких підстав.
Так, з оскаржуваної постанови убачається, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисник, адвокат Штефанюк І. М. участі у розгляді справи судом першої інстанції не брали. При цьому, з матеріалів справи убачається, що адвокатом Штефанюком І. М. у день розгляду справи 17.03.2021 подано клопотання про відкладення судового розгляду на інший день через неможливість його підзахисного прибути до суду у зв`язку з хворобою. Водночас, апеляційний суд бере до уваги те, що зі змістом судового рішення сторона захисту ознайомилась 25.03.2021, про що свідчить відповідна відмітка на форзаці останньої сторінки матеріалів справи. Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_5 та його захиснику, адвокату Штефанюку І. М. своєчасно подати апеляційну скаргу на оскаржувану постанову, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а відтак пропущений на оскарження судового рішення строк поновлюється.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. ст. 245, 252 КУпАП та ст. 486 МК України, завданнями провадження в справі про порушення митних правил і обов`язками органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне, і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, ст. 489 МК України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.
Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані, а тому рішення суду про доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим.
Вказані докази, на переконання апеляційного суду, є належними, достатніми та допустимими, вони отримані у передбаченому законом порядку, у своїй сукупності підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для справи.
Згідно з ч. 6 ст. 380 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог Митного кодексу України, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.
Отже, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 перевищено строк тимчасового ввезення транспортного засобу особистого користування на митну територію України більше ніж на тридцять діб, чим скоєно порушення митних правил, передбачене ч. 6 ст. 481 МК України.
За положеннями ч. 6 ст. 481 МК України - перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування встановлена у вигляді накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.
Слід зазначити, що вказане правопорушення є триваючим, оскільки триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №804/401/17.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення щодо перевищення встановленого строку ввезення відповідного транспортного засобу, передбаченого ст. 481 МК України, оскільки останнім, від моменту ввезення транспортного засобу на митну територію України 09.09.2019, і до моменту виявлення адміністративного правопорушення та оформлення протоколу про порушення митних правил, - 09.12.2020 не було здійснено жодних дій, спрямованих на вивезення автомобіля марки «VW», модель «SHARAN», кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_5 за межі митної території України у встановлений законом строк, що свідчить про перевищення строку тимчасового ввезення, встановленого ст. 380 МК України, більше ніж на тридцять діб, і що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що старший державний інспектор митного поста «Косонь» Неймет Л. Л., який склав протокол про порушення митних правил, був упереджений при проведенні перевірки та складанні протоколу про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 ; що у нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи на такі дані не вказується в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Сторона захисту в апеляційній скарзі не заперечує той факт, що ОСОБА_4 були порушені митні правила, водночас зміст доводів адвоката Штефанюка І. М. свідчить про те, що транспортний засіб марки «VW», модель «SHARAN», кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_5 Шюто ОСОБА_7 вчасно не вивіз з митної території України у зв`язку із хворобою аутоімунної системи організму, тобто через поважні причини.
Відхиляючи твердження в цій частині, апеляційний суд передовсім звертає увагу на те, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, яким суд першої інстанції дав належну об`єктивну оцінку, підтверджуються достатніми та належними доказами, у достовірності яких сумнівів не виникає.
Так, судом першої інстанції з`ясовано, а апеляційним судом перевірено, що долучені стороною захисту докази, а саме: копія медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 , та додані до неї консультаційні висновки спеціаліста не спростовують той факт, що ОСОБА_3 порушив митні правила, без поважних причин не вивіз транспортний засіб у встановлений законом строк за межі митної території України, при цьому, за увесь період перебування автомобіля на території України, ОСОБА_3 до митного органу жодного разу не звертався з відповідною заявою щодо продовження терміну тимчасового ввезення транспортного засобу марки «VW», модель «SHARAN», кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_5 . При оцінці долучених апелянтом доказів, апеляційний суд враховує те, що обстеження ОСОБА_1 , відповідно до медичної документації, були проведені у період з 10.08.2020 по 29.10.2020, і такі не свідчать про те, що саме ці обставини перешкодили ОСОБА_5 своєчасно вивезти транспортний засіб, який був ввезений ним на митну територію України 09.09.2019.
Окрім цього, апеляційним судом береться до уваги те, що стороною захисту не надано жодного доказу, який свідчить про те, що ОСОБА_3 був позбавлений можливості вивезти транспортний засіб за межі території України до 09.09.2020.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей і про те, що за весь період перебування транспортного засобу марки «VW», модель «SHARAN», кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_5 Шюто ОСОБА_7 хоча б одного разу звертався до митного органу із відповідною заявою про продовження терміну перебування вказаного автомобіля на митній території України, документів, підтверджуючих ДТП за участю цього транспортного засобу, обставини непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, не надав. Тому, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що недотримання ОСОБА_4 вимог митного законодавства України унеможливило вивезення транспортного засобу у встановлений законом строк.
Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи про порушення митних правил, з огляду на вищенаведене, також доходить висновку про те, що захворювання ОСОБА_1 не перешкоджали йому тим чи іншим способом повідомити митні органи України про причини невивезення транспортного засобу, про фізичну неможливість вивезення автомобіля.
Окрім того, приймаючи судове рішення апеляційний суд бере до уваги і те, що на час розгляду справи апеляційним судом (21.12.2022) доказів про вивезення автомобіля за межі митної території України, про намагання його вивезення, чи пред`явлення його митним органам України, не надано.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Штефанюка І. М. спрямовані виключно на ухилення його підзахисного від адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил України.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, місцевий суд врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, наявні в матеріалах справи дані про особу правопорушника, позиція сторони захисту під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, й застосував щодо ОСОБА_1 вид стягнення, який передбачено санкцією ч. 6 ст. 481 МК України, належним чином умотивувавши судове рішення.
Також апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення.
Тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством та попередження вчинення ним нових правопорушень.
При оцінці доводів апелянта щодо накладеного на ОСОБА_1 стягнення, апеляційний суд бере до уваги і те, що матеріали справи не містять відомостей про місцезнаходження автомобіля, сторона захисту також не посилається на його місцезнаходження, тому з огляду на вищенаведене, не видається змінити накладене на ОСОБА_1 стягнення на передбачене частиною шостою статті 481 МК України стягнення у виді конфіскації транспортного засобу, оскільки не може бути конфісковано майно, яке імовірно відсутнє.
На інші доводи, які можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обгрунтованих клопотань, не має права самостійно витребовувати докази, викликати свідків, призначати експертизи, тощо; те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі й про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити адвокату Штефанюку І. М. строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Штефанюк І. М. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 481 МК України, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН