Справа №: 634/118/22
Провадження № 3/634/76/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022 року, Сахновщинського районного суду Харківської області Єрбоміна О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої директором перукарні КП «Чарівниця»,

за ч.1 ст.44-3 КУпАП,

в с т а н о в и в:

До Сахновщинського районного суду Харківської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 18.01.2022 року, складеного головним спеціалістом відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Управління Красноградського району Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області Герасименко Т.Ф., при проведенні перевірки обмежувальних заходів у перукарні КП «Чарівниця» 18.02.2022 року о 10:30 год. за адресою: вул.Центральна,4 смт Сахновщина Красноградського району Харківської області, директором ОСОБА_1 не забезпечене проведення температурного скринінгу працівників перед початком зміни, що є порушенням п.1 «Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів в перукарнях та салонах краси затверджених Постановою головного державного санітарного лікаря України від 09.05.2020 року №20; ст.30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення від 24.02.1994 року №4004-ХІІ, за що передбачена відповідальність ч. 1 статті 44-3 КУпАП.

У судовому засідання ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що вимірювання температури проводиться щоденно, ведеться відповідний журнал.

Заслухавши пояснення правопорушника, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суддя приходить до таких висновку.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушення заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами ч. 1ст. 44-3 КУпАП настає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

При розгляді такої категорії справ про адміністративне правопорушення, враховуючи недосконалість правового регулювання, є необхідним зважати на баланс між інтересами держави та окремої особи. Судовий розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КупАП, в силу його специфіки і суворості санкції, вимагає детального з`ясування всіх обставин справи і виваженого підходу з дотримання прав людини.

Частиною 2 ст.251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стаття 62 Конституції України вказує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із протоколу про адміністративне правопорушення від 18.01.2022 вбачається, що директор перукарні КП «Чарівниці», що розташована за адресою: вул.Центральна, 4 смт Сахновщина, Красноградського району, Харківської області, вчинив адміністративне правопорушення, а саме, порушила вимоги п.1, тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів в перукарнях та салонах краси, затверджених постановою головного державного санітарного лікаря України від 09.05.2020 №20; ст. 30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.1994 №4004-ХІІ.

Так, гарантії права на справедливий суд закріплені в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), і у відповідності до підходів Європейського суду з прав людини протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Так, у судовому засіданні правопорушник ОСОБА_1 вину не визнала, вказала, що вимірювання температури проводиться щоденно, а отже порушення п.1 «Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів в перукарнях та салонах краси затверджених Постановою головного державного санітарного лікаря України від 09.05.2020 року №20 відсутнє.

Як вбачається з адміністративного матеріалу, який надійшов до суду, можливі свідки події того дня, які б підтвердили факт адміністративного правопорушення, відсутні; не надано до матеріалів справи підтверджуючих доказів вчинення адміністративного порушення, а саме, не додано відео чи фото до матеріалів, про які вказано у листі опитувальнику.

Відсутність вказаних документів унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, оскільки сам по собі лист-опитувальник з дотримання суб`єктами господарювання обмежувальних протиепідемічних заходів, який в тому числі у судовому засіданні заперечує порушення, не є беззаперечним доказом порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами з боку ОСОБА_1 .

Так, у рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, оскільки не надано допустимих та належних доказів її вини в скоєнні адміністративного правопорушення, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення відповідно до ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в :

Справу у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена через Сахновщинський районний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 22.02.2022 року.

Суддя: