ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №293/841/22

Провадження № 3/293/717/2022

22 червня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

розглядаючи адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч.2 ст.187 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

22.06.2022 до Черняхівського районного суду Житомирської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.187 КУпАП згідно протоколів про адміністративні правопорушення серій: ВАВ № 250192 від 20.06.2021, ВАВ № 250189 від 20.06.2021, ВАВ № 250190 від 20.06.2021, ВАВ № 250193 від 20.06.2021, ВАВ № 250191 від 20.06.2021.

Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судових справ між суддями, вищевказані адміністративні матеріали розподілені для розгляду судді Л.В.Лось.

Постановою від 22.06.2022 суд об"єднав в одне провадження вище вказані справи про адміністративні правопорушення. Об"єднаній справі про адміністративні правопорушення присвоїв єдиний унікальний номер судової справи № 293/841/22.

У судове засідання особу, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 доставлено працівниками ВП № 1.

Перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення суд роз`яснив особі, яка притягається до адміністративної відповідальності права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав частково лише за фактом того, що 04.06.2022 перебуваючи під адміністративним наглядом не з"явився на реєстрацію. Водночас, щодо порушення умов адміннагляду у частині перебування за місцем проживання у визначений судом час заперечив та вказав, що у час, зазначений у протоколах про адмінінстравтине правопорушення, знаходився за місцем свого проживання.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За приписами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як видно зі змісту протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 250192 від 20.06.2021, ВАВ № 250190 від 20.06.2021, ВАВ № 250193 від 20.06.2021, ВАВ № 250191 від 20.06.2021. громадянин ОСОБА_1 22.05.2022, 11.06.2022, 13.06.2022, 16.06.2022, перебуваючи під адміністративним наглядом був відсутній за місцем проживання, чим порушив правила встановленого йому адміннагляду. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 250189 від 20.06.2021 громадянин ОСОБА_1 04.06.2022 перебуваючи під адміністративним наглядом не з"явився на реєстрацію до Відділу поліції № 1, чим порушив правила встановленого йому адміннагляду. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КУпАП.

Диспозиція ч. 2 ст.187 КУпАП передбачає вчинення тих самих дій, які передбачені у ч. 1 ст. 187 КУпАП, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 256 КУпАП протокол є єдиним документом, у якому зазначається суть правопорушення, тобто це є фактично те обвинувачення, яке висунуто особі від імені держави відповідними посадовими особами та має доводитись належними доказами у розумінні ст. 251 КУпАП. Під час розгляду справи суддею у межах порушеного провадження надається правова оцінка діянню на предмет його протиправності.

Натомість, під час складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 органом поліції у порушення вимог ст. 255 КУпАП не зібрано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КУпАП, тобто вчинені повторно протягом року.

Так, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст. 187 КУпАП, проте зі змісту протоколу не вбачається, що він повторно протягом року порушив правила адміністративного.

Матеріали адміністративної справи не містять жодних належних та допустимих доказів, а саме рішення суду, що набрало законної сили на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив вказане адміністративне правопорушення повторно протягом року після його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 або 2 статті 187 КУпАП.

Саме лише зазначення у протоколі про адміністравтине правопорушення про притягнення особи раніше до відповідальності без долучення до матеріалів справи таких доказів не є беззаперечним фактом вчинення особою правопорушення повторно, який в свою чергу не підлягає доказуванню.

Зважаючи на викладене, суд вважає невірною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.2 ст.187 КУпАП.

Аналізуючи положення Кодексу України про адміністративне правопорушення (КУпАП), слід визначити, що він є кодексом, який містить норми матеріального права і одночасно з цим є процесуальним кодексом.

Разом з цим, КУпАП, як процесуальний кодекс, не передбачає для суду можливість перекваліфікувати дії правопорушника з більш тяжкого адміністративного правопорушення на менш тяжкий, і навпаки.

Так, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд наголошує, що у разі самостійного визначення кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинуваченого, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КУпАП, в діях ОСОБА_1 , оскільки в судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 чи ч. 2 цієї статті, вчинений повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Водночас до матеріалів справи не додано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень в частині того, що останній під час перевірки був відсудній за місцем свого проживання, зокрема: пояснень свідків, понятих або відео фіксації правопорушення тощо.

До матеріалів справи лише додано копії рапортів працівників поліції від 22.05.2022,13.06.2022, 17.06.2022 та копія постанови суду від 24.06.2021 про встанволення ОСОБА_1 адміністративного нагляду, які не можуть слугувати беззаперечним доказом на підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінуємих адміністративних правопорушень, а саме на підтвердження того, що останній у визначений час був відсутній за місцем свого проживання.

Таким чином, протоколи про адміністративні правопорушення не можуть бути достатніми доказами доведення вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за відсутності інших належних доказів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ч.2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

За таких обставин суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст.187 КпАП України є сумнівною та не доведеною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Досліджені у судовому засіданні докази виключають винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП України, а тому суд вважає за необхідне закрити відносно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 8, 9, 23, 26, 33-35, ч.2 ст. 187, 268, 278, 280-287, 307, 308 КУпАП та ст. 4 Закону України "Про судовий збір",суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 187 КУпАП закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області

Суддя Людмила ЛОСЬ