П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 року суддя Черкаського районного суду Тептюк Є.П., розглянувши матеріали, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.155-1 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

До Черкаського районного суду Черкаської області надійшов матеріал про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст.155-1 КУпАП.

Дослідивши матеріали, приходжу до висновку, що дану справу про адміністративне правопорушення необхідно направити до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує певні питання, в тому числі, чи належить до його компетенції розгляд даної справи.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення №292/23-00-07-07-01 від 22.08.2022 року, місцем його складання та місцем вчинення є АДРЕСА_2 , місцем проживання правопорушника вказано: АДРЕСА_1 .

Зазначене місце вчинення адміністративного правопорушення знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Черкаського районного суду Черкаської області, оскільки станом на день вчинення адміністративного правопорушення та розгляду справи в суді с. Хмільна входить до складу Хмільнянської сільської ради Канівського району, Черкаської області.

Питання передачі справи про адміністративне правопорушення з одного суду до іншого не врегульовано нормами КУпАП. Водночас, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на справи про адміністративні правопорушення поширюються гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 3.4 Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2011(2) від 11.10.2011 вказано, що з аналізу положень міжнародних актів не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У цьому ж рішенні КС України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності, а тому з метою додержання принципу законності в необхідних випадках необхідно застосовувати принцип аналогії закону найбільш близького до адміністративно-деліктної галузі права - кримінального процесуального законодавства.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримання принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

Таким чином, у даному випадку для вирішення питання щодо належної підсудності справи про адміністративне правопорушення необхідно застосовувати аналогію права, тобто норми КПК України.

Так, згідно із ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо:

1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності;

2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду;

3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження;

4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.

При цьому, ч. 2 ст. 34 КПК України визначено вичерпний перелік суб`єктів, які мають право вирішувати питання про передачу справи з одного суду до іншого. Зокрема, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції.

З наведеного вбачається, що норми ані КУпАП, ані КПК України не передбачають можливості передачі справи з одного суду до іншого за рішенням суду першої інстанції.

З метою забезпечення найбільш об`єктивного і повного розгляду даної справи, а також враховуючи необхідність визначення підсудності, вбачається належним передати дану справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про визначення підсудності.

Керуючись ст. 276 КУпАП, ст. 32, 34 КПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Матеріали справи № 707/2027/22 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП направити до Черкаського апеляційного суду для вирішення питання про визначення підсудності даної справи.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Є. П. Тептюк