Справа № 466/2609/22 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 33/811/681/22 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2022 року,

в с т а н о в и в:

постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та відповідно до ст. 22 КУпАП звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Згідно постанови, ОСОБА_1 неналежно виконує обов`язки щодо виховання свого малолітнього сина, ОСОБА_2 , 2010 р.н., який 19.04.2022, о 11:50 год, перебуваючи на вул. Б. Хмельницького, 251/66 в м. Львові, приєднав у приватну групу шкільної групи 6-а класу НВК «ШЕЛ» свого товариша, який в подальшому надіслав повідомлення насильницького характеру. Крім того, малолітній ОСОБА_3 має низький рівень успішності та негативну поведінку. Відповідальність за скоєне передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції не повно з`ясовано усі фактичні обставини, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним і недопустимим доказом. Зокрема в протоколі не зазначено суть адміністративного правопорушення, конкретних обставин, які б вказували на невиконання ним батьківських обов`язків по відношенню до його сина та не вказано від яких саме передбачених законодавством обов`язків, з посиланням на норму закону, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, він ухиляється.

Вказує про те, що не відповідають дійсності дата та час вчинення адміністративного правопорушення, що зазначені в протоколі, оскільки події відбувались 18.04.2022 близько 17:40 год, що також підтверджується, письмовими поясненнями ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказані вимоги закону при розгляді даної справи судом першої інстанції були дотримані, рішення суду відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП, є обґрунтованим та належним чином мотивованим.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 911649 від 28.04.2022(а.с.6); заявою вчительки - ОСОБА_4 (а.с.3); поясненнями вчительки - ОСОБА_4 (а.с.4); листом директора навчального закладу від 25.04.2022 на адресу Шевченківського ВП з приводу низької та середньої успішності учня ОСОБА_5 , його негативної поведінки (а.с.5); а також іншими зібраними по справі доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 911649 від 28.04.2022 ОСОБА_1 неналежно виконує обов`язки щодо виховання свого малолітнього сина, ОСОБА_2 , 2010 р.н., який 19.04.2022, о 11:50 год, перебуваючи на вул. Б. Хмельницького, 251/66 в м. Львові, приєднав у приватну групу шкільної групи 6-а класу НВК «ШЕЛ» свого товариша, який в подальшому надіслав повідомлення насильницького характеру. Крім того, малолітній ОСОБА_3 має низький рівень успішності та негативну поведінку. Відповідальність за вчинене передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, в ньому зазначені всі необхідні реквізити та протокол підписаний посадовою особою органу поліції, яка його склала, підстав визнавати його неналежним доказом, про що зазначає в апеляційній скарзі апелянт, в апеляційного суду немає.

Так, за диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

З огляду на те, що зазначена норма закону, порушення якої ставиться в провину ОСОБА_1 , є бланкетною, то при розгляді цієї справі необхідно з`ясовувати, серед іншого, чи порушила норму спеціального закону особа, якщо так, то яку і в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду першої інстанції.

Об`єктом вказаного вище правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Вказаний перелік обов`язків є вичерпним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, тобто передбачених положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Зокрема, таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, досліджених судом першої та апеляційної інстанціями, встановлено, що ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, що підтверджується відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 911649 від 28.04.2022 відповідно до якого, ОСОБА_1 допустив ухилення від виконання, передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, та виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , який приєднав в приватну групу шкільної групи 6-А класу НВК ШЕЛ друга, який в подальшому надіслав повідомлення насильницького характеру, а також в малолітнього ОСОБА_2 низький рівень успішності та негативна поведінка.

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку. За правопорушення неповнолітніх, які не досягли шістнадцятирічного віку несуть відповідальність батьки або особи, які їх замінюють.

Доводи апеляційної скарги про те, що у провину апелянту ставиться невиконання батьківських обов`язків малолітньої дитини, однак у диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП чітко вказано, що покарання за цією статтею передбачено за ухилення батьків від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання неповнолітніх дітей, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Цивільний Кодекс України має визначення малолітньої особи, якою є фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (ч. 1 ст. 31 ЦК України), однак зазначає, що дана стаття стосується визначення обсягів цивільної дієздатності такої особи та застосовується для цілей та завдань цивільного судочинства. Натомість у КУпАП вказане поняття щодо визначення суб`єкта скоєння адміністративного правопорушення відсутнє.

Таким чином системний аналіз положень законодавства вказує, що для цілей та завдань законодавства про адміністративні правопорушення застосовується поняття неповнолітньої особи, якою є особа у віці до 18 років, натомість термін малолітня особа не вживається, оскільки охоплюється поняттям неповнолітня особа.

Сукупність вказаних доказів вказує на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву у їх достовірності та допустимості, а отже підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Таким чином, істотних порушень судом першої інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, на які вказує апелянт, при апеляційному перегляді не встановлено.

Суд першої інстанції ретельно дослідив надані докази, з`ясував всі обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, висновки суду доведеності вини ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

З огляду на вищезазначене, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає таку постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя апеляційного суду

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Маліновська-Микич