Справа № 161/4185/22 Провадження №33/802/464/22 Головуючий у 1 інстанції:Черняк В. В.
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП. Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П.,

з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Шаблія В.І.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Шаблія В.І. на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто з ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. судового збору.

Згідно з постановою ОСОБА_1 визнаний винним за те, що 27 березня 2022 року о 23 год. 30 хв. на автодорозі Р-14, 7 км + 500 м., він керував автомобілем Mercedes-Benz E320, НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник оскаржує його з мотивів незаконності і необгрунтованості. Апелянт посилається на те, що 27 березня 2022 року ОСОБА_1 вживав алкоголь, однак приблизно о 22 год 00 хв цього ж дня, у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ на територію України, був завданий ракетний удар у м. Луцьку. Оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, за викликом військової частини він був змушений сісти за кермо та їхати у м. Рівне. З огляду на наведене, просить скасувати постанову суду першої інстанції на підставі п.4 ст.247 КУпАП у зв`язку із вчиненням дії у стані крайньої необхідності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника Шаблія В.І., який підтримав апеляцію і просив скасувати судове рішення та закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до приписів ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 28 березня 2022 року серії ААБ № 104740, 27 березня 2022 року о 23 год. 30 хв. на автодорозі Р-14, 7 км + 500 м., ОСОБА_1 керував автомобілем Mercedes-Benz E320, НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Протокол про адміністративне правопорушення підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та складений у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які скріпили його своїми підписами (а.с.1).

Вказані свідки у своїх письмових поясненнях також підтвердили факт перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння (а.с.6-7).

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, його результат склав 2,11 ‰ (а.с.5).

Крім того, апеляційним судом встановлено, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується тестуванням за допомогою приладу «Драгер 7510», згідно з яким водій перебував у стані алкогольного сп`яніння - 2,11 ‰ (а.с.4).

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкції), якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Оскільки у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції мали право запропонувати йому пройти відповідно до встановленого порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Згідно з нормами ч.3 ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Згідно з п.7 Розділу І у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Зазначені нормативно-правові акти регламентують, що для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров`я є дві підстави, а саме: незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та незгода водія з його результатами.

Відеофіксацією з нагрудних камер поліцейських стверджується, що під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а саме: прилад «Драгер 7510» показав результат - 2,11 ‰ (а.с.9, час відео: 00:03:01).

Будь-якої незгоди після проходження огляду на місці чи зауважень від ОСОБА_1 не надходило. Також ОСОБА_1 не висловлював жодних бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

За таких обставин, посилання сторони захисту на відсутність в матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я є безпідставними, так як ОСОБА_1 не проходив огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а пройшов його на місці зупинки транспортного засобу.

Тому піддавати вказані докази сумніву у апеляційного суду немає підстав.

У суді апеляційної інстанції сторона захисту вказувала на те, що адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності, однак такі твердження є голослівними, а тому не приймаються до уваги апеляційним судом.

Положення ст.18 КУпАП регламентують, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Таким чином, небезпека повернення ОСОБА_1 до військової частини у м. Рівне є значно меншою, ніж та небезпека для всіх учасників руху та й для самого правопорушника, яка створена ОСОБА_1 в результаті керування ним транспортним засобом у нічну пору доби на велику відстань у стані алкогольного сп`яніння, яке становить 2,11 ‰.

Крім того, під час зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції, він нічого не повідомляв, що терміново слідує до місця несення служби (а.с.9).

Посилання захисника на той факт, що правопорушник обіймає посаду командира механізованої роти суперечать матеріалам справи (а.с.85).

З рапорту поліцейського ОСОБА_4 від 28.03.2022 убачається, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, поміщено на штрафмайданчик (а.с.8).

Аналізуючи наведені обставини в їх сукупності, враховуючи те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (2,11 ‰), під час комендантської години, він не мав реальної можливості проїхати за кермом автомобіля через блокпости з однієї області в іншу. Що в свою чергу ставить під обґрунтований сумнів в даному випадку його прибуття до місця несення служби за наведених обставин.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що жодних доказів того, що адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності не здобуто. Судом першої інстанції вже перевірялись доводи сторони захисту про те, що водій керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння в стані крайньої необхідності. І такі доводи визнані місцевим судом неспроможними.

Таким чином, будь-які заперечення стороною захисту достатності доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 до уваги апеляційним судом не приймаються, так як вони повністю спростовуються сукупністю доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Проаналізувавши зібрані й досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.9(а) Правил дорожнього руху та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною сукупністю належних та допустимих доказів у розумінні ст.251 КУпАП, які містяться у матеріалах справи.

А невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні, суд апеляційної інстанції розцінює як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що накладаючи адміністративне стягнення, суддя, згідно з вимогами ч.2 ст.33 КУпАП, урахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, підстави для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Шаблія В.І. - залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов