Справа №585/1931/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Цвєлодуб Г. О.
Номер провадження 33/816/47/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 184 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 585/1931/21 за спільною апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.07.2021, якою

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Грузії, м. Гурджаані, мешканка АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП,

установив:

В поданій спільній апеляційній скарзі КРІХЕЛІ X. Н. та ОСОБА_2 порушують питання про скасування постанови судді та звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору, оскільки при обстеженні умов проживання дитини ОСОБА_4 ОСОБА_5 було виявлено незадовільний стан здоров`я дитини, однак такий висновок має робити виключно лікар і за результатами відповідного медичного обстеження, а не за результатами обстеження побутових умов. ОСОБА_6 є матір`ю одиначкою, коштів не вистачає, а тому відразу і в повній мірі забезпечити всі умови для дитини вона фізично не здатна.

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.07.2021 ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, і на неї накладене стягнення у виді попередження. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови, ОСОБА_6 ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених законодавством щодо забезпечення належних умов виховання свого малолітнього сина ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а саме: 18.05.2021 близько 12:00 при обстеженні умов проживання виявлено незадовільний стан здоров`я малолітнього, незадовільні санітарно-гігієнічні умови.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду захисник Єрньєй А. А. в судове засідання не з`явилась і з клопотання про відкладення розгляду справи не зверталась, а від ОСОБА_4 надійшла письмова заява про апеляційний розгляд справи у її відсутність, тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, що не суперечить вимогам ст. 268, 271 і 294 КУпАП.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку на оскарження постанов судді з дня їх оголошення покликано надати потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, тому не маючи повного тексту судового рішення, захисник був позбавлений такої можливості.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 28.01.2021 в справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).

ОСОБА_4 не була присутньою під час прийняття суддею рішення, з матеріалами справи захисник ОСОБА_4 адвокат Єрньєй А. А. ознайомилася 26.10.2021 та 05.11.2021 звернулися до Роменського міськрайонного суду Сумської області зі спільною апеляційною скаргою, тому строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, оскільки цей строк пропущений стороною захисту з поважних (об`єктивних) причин.

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

На підставі ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При цьому посадовою особою, що складала зазначений вище протокол про адміністративне правопорушення, незважаючи на бланкетну норму цього закону і всупереч вимогам КУпАП, не вказано, які ж саме положення нормативно-правового чи підзаконного нормативно-правового акту порушила ОСОБА_4 , оскільки згідно положень ч. 1 ст. 184 КУпАП відповідальність настає за ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Тобто диспозиція цієї норми закону лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки певних осіб щодо виховання дітей.

Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Незважаючи на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення необхідного посилання на конкретну норму закону щодо обов`язків виховання дітей, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, ОСОБА_4 була визнана винною в ухиленні від виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення належних умов виховання свого малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знайшло своє вираження у виявлені посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, незадовільного стану здоров`я малолітнього і його санітарно-гігієнічних умов 18.05.2021 близько 12:00 при обстеженні умов проживання останнього.

Разом з тим, незадовільний стан здоров`я малолітнього ще не свідчить, що його мати ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення (ст. 254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Таким чином, оцінюючи вказаний доказ відповідно ст. 252 КУпАП, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання його як доказу недопустимим.

За правилом ст. 150 СК батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Однак, як убачається з матеріалів справи, в чому саме проявилася об`єктивна сторона вчиненого ОСОБА_4 правопорушення щодо виявленого при обстеженні умов проживання незадовільного стану здоров`я малолітнього сина, а саме, які саме дії вчиняла чи не вчиняла ОСОБА_4 спрямовані на надання кваліфікованої медичної допомоги, чи була заподіяна шкода здоров`ю її сина в результаті таких її дій. Наявність довідки сімейного лікаря про необхідність оперативного лікування основного захворювання малолітнього ОСОБА_5 без з`ясування вжитих/не вжитих ОСОБА_4 заходів з цього приводу, ще не свідчить про те, що вона не піклується про стан здоров`я своєї дитини.

З акту обстеження умов проживання від 18.05.2021 (а. с. 4) вбачається, що на момент обстеження в будинку йде ремонт, ванна кімната не дороблена, в будинку брудно, ліжко не застелене, грубка не побілена. В родині панує злагода та порозуміння, мати достатню увагу приділяє дитині, створила належні умови для всебічного розвитку і навчання дитини, належним чином виконує свої батьківські обов`язки.

Аналізуючи докази в справі відносно ОСОБА_4 апеляційний суд приходить до висновку, що є обґрунтований сумнів того, що ОСОБА_4 вчинила відносно свого малолітнього сина ухилення від виконання батьківських обов`язків.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав достатньо допустимих доказів для встановлення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та необґрунтовано визначив її вину доведеною, недостатньо врахувавши закріплений в Конституції України принцип презумпції невинуватості особи.

Так, відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). При цьому Суд роз`яснив, що «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винною у вчиненні правопорушення встановлено не було, всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про порушення ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків.

Таким чином, постанову не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування норми матеріального права, а провадження у справі закриттю на підставі.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.07.2021 відносно ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП закрити через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов