Справа № 307/882/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.06.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у особі судді Феєра І.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/383/21 за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.05.2021.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №744382 від 08.03.2021 та постанови судді від 06.05.2021 вбачається, що приватний підприємець ОСОБА_1 08.03.2021 о 21 год. 50 хв. в АДРЕСА_2 , в ресторані «NEW CONTINENT» приймала відвідувачів до ресторану з нагоди святкування 8-го Березня, чим порушила п.п.1 п.3-5 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 19.12.2020, зі змінами №104 від 17.02.2021 та вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови судді від 06.05.2021 та закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно неї зазначено, що прийом відвідувачів здійснювався у ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 », однак торговий комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташований у АДРЕСА_2 , містить декілька окремих приміщень з різними функціональними призначеннями, у яких здійснюють господарську діяльність різні суб`єкти господарювання. Зокрема, у неї перебуває у користування на умовах оренди лише частина торгово-готельного комплексу «NEW CONTINENT», площею 25, де розташований бар, а ресторан у цьому комплексі є іншим закладом громадського харчування, якому присвоєно категорію «їдальня», де вона жодної підприємницької діяльності не здійснює. Крім того, в протоколі не зазначено
дати його складання, а доданий до протоколу відеозапис, не є належним доказом на підтвердження факту вчинення правопорушення ОСОБА_1 , оскільки не містить будь-якої ідентифікаційної інформації, зокрема щодо неї. Наголошує, що матеріали справи не містять фактичних даних, які б підтверджували її вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.
Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Рішко П.М. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Рішка П.М., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст.ст.268,271 КУпАП.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дослідивши докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (справа «Михайлов проти Російської Федерації»).
Враховуючи сутність і характер адміністративного правопорушення, суворість можливого стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого
правопорушення його обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати право на захист своїх інтересів професійним захисником та право оскаржувати судові рішення.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, ч.1 ст.44-3 КУпАП, передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Отже, диспозиція цієї норми закону має банкетний характер, оскільки відсилає до нормативних актів, які спрямовані на захист населення від інфекційних хвороб, зокрема запобігають поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06.04.2000 встановлено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.
Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06.04.2000 карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2», в редакції станом на 06.03.2021 карантин встановлюється на усій території України з 1912.2020.
Відповідно до п.п.1 п.3-5 постанови Кабінету Міністрів Уукраїни №1236 від 09.12.2020, із змінами від 17.02.2021 №104 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», на території регіонів, на яких установлений червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос і закладів громадського харчування в аеропортах.
Відповідно до ст.41 «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06.04.2000, особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №744382 від 08.03.2021; рапортом інспектора СРПП №4 Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 09.03.2021; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що ОСОБА_1 допустила приймання відвідувачів та не вжила заходів для припинення приймання відвідувачів 08.03.2021 о 21 год. 50 хв. у ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в АДРЕСА_2 ; свідоцтвом про присвоєння категорії об`єкту роздрібної торгівлі за №49 та повідомлення Тячівського РУГУ Держпродспоживслужби в Закарпатській області «Про присвоєння особистого
реєстраційного номера потужності ФОП ОСОБА_1 » від 31.10.2018, згідно яких ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність у сфері громадського харчування в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в АДРЕСА_2 ; письмовими поясненнями, відповідно до яких ОСОБА_1 визнала факт проведення банкету у вищевказаному закладі з огляду на те, що такий було заздалегідь замовлено.
В суді апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського, на якому зафіксований факт порушення ОСОБА_1 вимог п.п.1 п.3-5 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020, із змінами №104 від 17.02.2021.
Доводи ОСОБА_1 про те, що вона дійсно зареєстрована як особа-підприємець, проте у даному кафе відповідальна за алкогольні напої та тютюнові вироби та особисто не приймала відвідувачів, так як оренду приміщення їдальні здійснює інша особа, - ОСОБА_3 до уваги бути прийняті не можуть та спростовуються наступним.
Як встановлено в ході апеляційного розгляду справи, на обґрунтування винуватості ОСОБА_1 працівниками поліції додано свідоцтво про присвоєння категорії об`єкту роздрібної торгівлі за №49 та повідомлення Тячівського РУГУ Держпродспоживслужби в Закарпатській області «Про присвоєння особистого реєстраційного номера потужності ФОП ОСОБА_1 » від 31.10.2018, згідно яких ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність у сфері громадського харчування в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в АДРЕСА_2 , та ОСОБА_1 додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно якої ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є обслуговування напоями, код 56.30.
Перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають жодних сумнівів в частині факту перебування групи громадян в приміщенні кафе, права власності та належності суб`єктів господарської діяльності.
Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не є власником ресторану, а лише відповідальною особою за бар, суд апеляційної інстанції бере до уваги, однак враховує, що співвласником даного ресторану та торгового комплексу «NEW CONTINENT» в цілому є також чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_4 , про що наявна відповідна відмітка на ксерокопії паспорта ОСОБА_1 , проте остання є суб`єктом господарювання, яка має ліцензію на право на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Відповідно до ч.2 ст.55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є: господарські організації-юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Згідно ч.3 цієї статті суб`єкти господарювання залежно від кількості працюючих та доходів від будь-якої діяльності за рік можуть належати до суб`єктів малого підприємництва, у тому числі до суб`єктів мікропідприємництва, тобто фізичних осіб, які зареєстровані в установленому законом порядку як фізичні особи - підприємці.
Таким чином, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, який також є суб`єктом господарювання, а тому на момент вчинення інкримінованого їй
адміністративного правопорушення, на неї розповсюджувалася дія підпункту 1 пункту 3-5 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №104 від 17.02.2021.
Згідно ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України, тобто в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень, а також не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.
З огляду на наведене вище апеляційний суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що приміщенням їдальні в торговому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого в АДРЕСА_2 , підприємницьку діяльність здійснює інша особа ОСОБА_3 , оскільки з оглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудних камер поліцейських, бар та ресторан, в якому проходить святкове дійство, візуально не є відокремленими об`єктами, не містять будь-яких умовних розмежувань та функціонують спільно, при цьому постанова Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020, не містить винятків у період дії карантинних обмежень в частині надання можливості роботи закладам харчування з метою обслуговування відвідувачів, які здійснили замовлення заздалегідь.
З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення у зв`язку з наявністю достатніх та належних доказів, які в своїй сукупності підтвердили обставини вчиненого адміністративного правопорушення і не перешкоджають апеляційному суду прийняти рішення на підставі наявних матеріалів справи.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.05.2021 щодо ОСОБА_5 ,-без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Суддя: