Справа № 164/1336/22 Провадження №33/802/704/22 Головуючий у 1 інстанції:Ониско Р. В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Наумчука І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 15 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Визначено стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 27 вересня 2022 року біля 20 години 54 хвилини в с. Гораймівка на вул.Героїв Майдану Луцького району Волинської області, керуючи автомобілем марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржує його з мотивів незаконності та стверджує, що суд першої інстанції встановив його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на підставі власних припущень та вийшов за межі інкримінованого йому правопорушення, зокрема, самостійно встановив яким саме автомобілем він керував. Вважає покази дружини ОСОБА_2 отримані з порушенням процесуальних норм, а тому не можуть бути покладені в основу судового рішення. Звертає увагу на помилковий і упереджений висновок судді про керування саме ним транспортним засобом та запевняє, що автомобіль не рухався. Просить скасувати оскаржену постанову та постановити нову, якою провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , захиника ОСОБА_3 , які підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно приписівст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`активне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дотримався.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, повністю доведена дослідженими доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного рішення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони.

Положення пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, регламентують, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину повністю підтверджується такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №058176 від 27 вересня 2022 року, в якому зафіксовано ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, а також відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, від надання пояснень та підпису відмовився;

-постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №733523 від 27.09.2022;

-рапортом поліцейського СРПП відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Косюри М. від 27.09.2022;

-відеозаписами з бодікамер працівників поліції також зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, та іншими матеріалами справи.

Про застосування нагрудних бодікамер вказано у протоколі про адміністративне правопорушення.

За змістом апеляційної скарги, правопорушник оспорює факт керування транспортним засобом, проте такі доводи не заслуговують на увагу враховуючи таке.

Факт керування транспортним засобом, у тому числі, стверджується відеозаписом із нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліції та відеореєстратора службового автомобіля, який є належним доказом вини ОСОБА_1 , та яким стверджуються детальні обставини вчинення даного правопорушення.

Як вбачається з відеозапису з відеореєстратора, водій автомобіля «Ford Focus» рухається на зустріч працівникам поліції, ймовірно після того, як водій побачив транспортний засіб поліцейських, він зупинився посередині проїжджої частини з увімкненими фарами. У світлі фар автомобіля працівників поліції видно, що з автомобіля, який зупинився ніхто не виходив, а працівники поліції за кермом виявили ОСОБА_1 . Місце розташування автомобіля на проїжджій частині виключає можливість паркування в такому положенні, заведений двигун, увімкненні фари у своїй сукупності свідчать про керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна та інше) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.

Крім того, допитана місцевим судом свідок ОСОБА_2 вказала про керування автомобілем саме ОСОБА_1 , разом з цим посилання апелянта про недопустимість, на його думку, вказаних свідчень апеляційний суд оцінює критично. Факт оплати штрафу, який накладено згідно постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №733523 від 27.09.2022 також спростовує твердження щодо керування транспортним засобом іншою особою.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 в апеляційні скарзі про те, що він не керував транспортним засобом, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки повністю спростовуються вищенаведеними доказами в їх сукупності, а тому не беруться апеляційним судом до уваги.

Також варто звернути увагу, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку. Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом, розцінює їх, як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності.

З відеозапису з бодікамер працівників поліції, який міститься у матеріалах справи вбачається, що після зупинки транспортного поліцейський неодноразово пропонував водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі, на що він відмовився. Під час тривалого спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 заперечував факт керування ним транспортним засобом, проте неодноразово вказував про вживання алкогольних напоїв та перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначені відеозаписи події відповідають вимогам ст.251 КУпАП, згідно якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Отже, надання поліцейським до суду доказів є виконанням покладеного на нього обов`язку і не свідчить про недопустимість таких доказів.

Відеозаписи відображають подію адміністративного правопорушення та містять відомості, що підтверджують вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а тому обґрунтовано судом взяті до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що при викладенні суті порушення особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення не зазначено яким саме транспортним засобом керував правопорушник, хоча і мають місце, однак не можуть бути підставою для скасування постанови судді щодо ОСОБА_4 і., так як жодним чином не спростовують доказів винуватості останнього, оскільки в протоколі, рапорті поліцейського зазначено транспортний засіб та державний номерний знак зупиненого автомобіля.

Таким чином, проаналізувавши зібрані й досліджені в докази в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

Нові докази, які спростовували б висновки суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції надані не були.

Підстав для скасування оскарженої постанови судді та закриття провадження з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 15 листопада 2022 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П.П.