Провадження № 3/727/165/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Чебан В.М., розглянувши матеріали, які надійшли з УПП в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , -

За ст.130 ч.1 КпАП України,

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №331968 від 22.12.2021 року, ОСОБА_1 ставиться в вину те, що він 22.12.2021 року о 06 годині 56 хвилин в м.Чернівці, по вул. Небесної Сотні, 19А, керував транспортним засобом «Ford Mondeo» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, поведінка не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння ОСОБА_1 - відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав, пояснив, що вночі приблизно о 01:00 год. 22.12.2021 року після робочого дня пішов в нічний магазин, що знаходиться по вулиці Небесної Сотні, купив сигарет і придбав пляшку горілки, яку в подальшому після сварки з дружиною розпив в салоні машини. Ствердив, що після зазначеного вирішив не керувати автомобілем та заснув у вказаному салоні автомобіля. Зазначив, що згодом, під ранок його розбудили працівники поліції та повідомили йому, що їх виклали мешканці будинку по вказаній вулиці та попросили його переїхати з зазначеного місця. Вказав, що він повідомив поліцейським про те, що він вживав алкоголь цієї ночі та те, що він проживає недалеко, після чого останні сказали йому щоб він акуратно проїхав додому, оскільки він тут заважав. Ствердив, що після зазначених подій він завів машину та поїхав додому, після чого біля його будинку він був зупинений тим же екіпажем працівників поліції, які повідомили йому, що в нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер». Зазначив, що він відмовився від проходження, оскільки вважав, що працівники поліції ввели його в оману, оскільки він не мав наміру керувати автомобілем, а лише виконував вимоги працівників поліції. Вважав, що в даному випадку з боку працівників поліції мала місце провокація. Просив суд не притягувати його до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КпАП України, а тому справу щодо ОСОБА_1 необхідно закрити за відсутністю в його діях складу зазначеного адмінправопорушення, виходячи з наступного.

Так, згідно вимог п.2.5 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стаття 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

Так, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

При цьому, з досліджених судом відеозаписів з нагрудних бодікамер працівників поліції, які долучені до матеріалів адміністративної справи, вбачається, що працівники поліції, які прибули на виклик, повідомили ОСОБА_1 , що він заважає проживаючим в сусідніх квартирах людям. Зауважили, що ОСОБА_1 перебуває у нетверезому вигляді. При цьому, ОСОБА_1 сказав працівникам поліції, що він проживає неподалік, на що працівник поліції дозволив ОСОБА_1 проїхати додому.

Згідно з ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані з ознаками алкогольного сп`яніння було фактично спровоковано самими працівниками поліції, які вказали останньому покинути місце зупинки транспортного засобу; не заперечували щодо переїзду останнім з зазначеного місця зупинки до місця проживання ОСОБА_1 .. При цьому, згідно наданих суду відеозаписів з нагрудних бодікамер працівників поліції, останнім перед цим було зауважено ОСОБА_1 про ознаки перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

Крім зазначених відеозаписів з нагрудних бодікамер працівників поліції зазначені обставини підтверджуються особисто наданими в судовому засіданні показами самого ОСОБА_1 .

В той же час, в даному випадку працівники поліції згідно вимог чинного законодавства повинні були заборонити ОСОБА_1 здійснювати в подальшому рух автомобілем маючи обґрунтовану підозру, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння, натомість згідно наявних в матеріалах справи відеозаписів, показів наданих в судовому засіданні ОСОБА_1 , працівники поліції дозволили ОСОБА_1 доїхати додому, після чого склали відносно останнього протокол про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, в діях працівників поліції вбачаються ознаки провокації стосовно вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у розумінні судової практики ЄСПЛ, тобто схиляння суб`єкта до певних протиправних дій з метою подальшого їх виявлення та порушення питання адміністративного переслідування.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 130, 221, 247, 266, 283, 284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду, через Шевченківський районний суд міста Чернівці, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: