№ 207/2896/22
№ 3/207/1057/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Кам`янське

Суддя Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області І.М. Юрченко, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з відділення поліції № 2 Кам`янського РУП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, священика, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КпАП України,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13.10.2022 року серії ААБ №010691 13 жовтня 2022 року о 14 год. 00 хв. у м. Кам`янське на перехресті вул. Менделєєва та вул. Олеся Гончара, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Chevrolet Cruze», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України не визнав, пояснив, що знаходячись за кермом належного йому автомобіля «Chevrolet Cruze», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Олеся Гончара у м. Кам`янське Дніпропетровської області з дотриманням швидкісного режиму, встановленого для руху в місті (менше 50 км/год). В автомобілі також перебувала його дружина.

Наближаючись до перехрестя рівнозначних доріг з вул. Менделєєва, розуміючи, що має перевагу в русі, він все одно зменшив швидкість руху. Однак, коли вже майже проїхав перехрестя доріг вул. О. Гончара та вул. Менделєєва, на перехрестя, з боку вул. Менделєєва у безпосередній близкості до його автомобіля, не надавши йому переваги в русі, з перевищенням швидкості, виїхав автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Він, діючи відповідно до п. 12.3 ПДР України, негайно здійснив заходи для зменшення швидкості руху свого автомобіля і його екстреної зупинки, але уникнути зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , вже не вдалось. Після зіткнення його автомобіль залишився стояти на перехресті в місці зіткнення, а на асфальтному покритті навіть був відсутній гальмівний шлях від його автомобіля, що достеменно свідчить про невелику швидкість його транспортного засобу, в той час, як автомобіль під керування ОСОБА_2 розвернуло і віднесло задніми колесами на бордюр. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Він на місце ДТП викликав працівників поліції, які після з`ясування обставин ДТП і отримання пояснень від учасників ДТП, на його подив, склали протокол про адміністративне правопорушення не тільки відносно ОСОБА_2 , яка фактично визнала свою провину у вчиненні ДТП, зазначивши у своїх поясненнях, що: «..наближаючись до перехрестя рівнозначних доріг, бачила машину далеко, та продовжувала завершувати маневр..», але і відносно нього, невідомо з яких причин вирішивши, що він «не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух». Жодних об`єктивних обставин вважати, що ним була перевищена швидкість руху у працівників поліції не було, в той час як в діях ОСОБА_2 вбачається грубе порушення п. 16.12 ПДР України.

Пунктом 16.12 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, передбачено, що на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

За змістом ст.124 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення, характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

З аналізу вищенаведених норм КУпАП та ПДР України вбачається, що відповідальність за ст.124 КУпАП може настати лише для учасника дорожнього руху, який порушив Правила дорожнього руху і внаслідок цього виникло пошкодження, зокрема транспортних засобів.

Також звертає увагу суду, що відображення розташування автомобілів на схемі місця ДТП, складеного працівниками поліції, є некоректним і суперечить долученим до справи тіми ж працівниками поліції фотографіям. Так, на схемі місця ДТП його автомобіль №2 майже розвернутий і розташований посередені перехрестя, в той час, як із фотографій вбачається, що його автомобіль розташований рівно і майже переїхав перехрестя, що підтверджує його покази щодо зупинення його автомобіля в місці зіткнення.

Вважає, що його вина в інкримінованому правопорушенні не підтверджується жодним достовірним і належним доказом, окрім особистої думки працівника поліції, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, а відповідно не доведено склад адміністративного правопорушення в його діях.

Виходячи з викладеного та керуючись ст. 247 КУпАП, просить суд закрити провадження по справі №207/2896/22 про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Куценко В.А. в судовому засіданні надав до суду клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначив, що на розгляді Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська знаходяться адміністративні матеріали стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП.

Протокол складений з грубими порушеннями вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376., та з порушенням вимог ст.254 КУпАП. Крім того при складанні даного протоколу ОСОБА_1 не було роз`яснені його права та було допущене грубе порушення його права на захист. В протоколі відсутній підпис ОСОБА_1 про роз`яснення його прав.

Відповідно до позиції Верховного суду України у складі суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 537/2088/17 провадження № К/9901/29523/18 навіть факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Таким чином, саме суб`єкт складання протоколу повинен беззаперечно довести суду факт вини особи, що притягається до адміністративної відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до наданого до суду адміністративного протоколу вина ОСОБА_3 вбачається з боку посадової особи, яка склала адміністративний протокол в тому, що ОСОБА_1 начебто порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, що полягає в тому, що ОСОБА_1 «не вибрав швидкість руху у межах безпечної швидкості.» що в подальшому призвело до порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а саме передбачене ст.124 КУпАП .

Дана правова норма передбачає, що дії ОСОБА_1 можуть містити ознаки правопорушення лише в тому разі, коли всі учасники дорожнього руху по перше сумлінно виконують вимоги правил дорожнього руху, а саме рухаються згідно правил перетину рівнозначного перехрестя.

Станом на теперішній час в розпорядженні суду наявні документи відповідно до яких, поліцейський СРПП ВП №2 прийняв рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , яка проїздили саме під час скоєння ДТП нерегульоване перехрестя доріг та не надала перевагу автомобілю, яким керував ОСОБА_1 , і пошкодження саме її транспортного засобу інкриміновано ОСОБА_1 . На думку захисту, притягнення до адміністративної відповідальності за порушення п.12.1 ПДР за ст.124 КУпАП, при наявності одночасного порушення з боку іншого учасника ДТП ОСОБА_2 п.16.12 ПДР України є просто алогічним та незаконним.

Матеріали адміністративного провадження не містять жодного доказу, який вказував би на факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, крім того що його авто постраждало внаслідок ДТП, але з наданих до суду матеріалів чітко вбачається причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР водієм ОСОБА_2 та подією ДТП.

На підставі вище наведеного просить звільнити ОСОБА_1 від адміністративного стягнення та закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що 13.10.2022 близько 14 год. 00 хв., вона рухалась на автомобілі Mitsbishi Lanser д.н.з. НОМЕР_2 у місті Кам`янське Дніпропетровської області по проїзній частині дороги вул. Вадима Пузирьова (до перейменування вул. Менделєєва) у напрямку руху від вул. Київська в бік вул. Вячеслава Черновола.

Під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя доріг вул. Олеся Гончара та вул. Вадима Пузирьова, вона пригальмувала, зупинилась, перед тим як виїхати на перехрестя, подивилась праворуч, ліворуч, прямо, візуально переконалась, що праворуч та у напрямку її подальшого руху, тобто попереду, немає перешкод для безпечного руху транспортного засобу.

На вказаному нерегульованому перехресті доріг відсутні будь-які дорожні знаки, зокрема знаки пріоритету, а також інформаційно-вказівні знаки.

Переконавшись у тому, що рух її транспортного засобу Mitsbishi Lanser д.н.з. НОМЕР_2 вперед не створює перешкод для інших учасників дорожнього руху, що праворуч від неї відсутні інші транспортні засоби, вона на автомобілі почала рух прямо по вул. Вадима Пузирьова (до перейменування вул. Менделєєва). Після того, як вже виїхала на перехрещення доріг вул. Олеся Гончара та вул. Вадима Пузирьова (до перейменування вул. Менделєєва), побачила, що із-за дерев вийшла жінка та не дивлячись по сторонам, вийшла на проїзну частину дороги вул. Вадима Пузирьова (до перейменування вул. Менделєєва), при цьому рухалась по нерегульованому пішохідному переходу, чим перешкоджала подальшому безпечному руху ТЗ Mitsbishi Lanser, д.н.з. НОМЕР_2 по відповідній полосі руху, тому вона пригальмувала, зменшила швидкість до повної зупинки транспортного засобу, щоб пропустити пішохода.

До того моменту, як пішохід вийшов на проїзну частину дороги, вона його не бачила, через те, що вздовж проїзної частини дороги, на узбіччі, ростуть дерева, крони яких закривають огляд тротуару, тому вона побачила пішохода та те, що він вийшов на пішохідний перехід вже після того, як фактично виїхала на нерегульоване перехрестя.

Під час руху, вже на нерегульованому перехресті доріг, усвідомлюючи, що існує перешкода у напрямку руху транспортного засобу, на виконання вимог п.п.12.3, 18.1 ПДР України, після того як виявила перешкоду, автомобіль під її керуванням зменшив швидкість та зупинився на декілька секунд на перехресті, ближче до пішохідного переходу, тому як об`їзд пішохода на нерегульованому пішохідному переході не дозволяється.

Пішохід перетнув проїзну частину дороги вул. Вадима Пузирьова (до перейменування вул. Менделєєва), після цього вона намагалась продовжити рух прямо по своїй полосі проїзної частини вказаної дороги. В той час, коли її автомобіль, після вимушеної зупинки, розпочав рух для завершення проїзду перехрестя, а задня частина її автомобіля ще перебувала на перехресті, в задню частину автомобіля, з правого боку, на великій швидкості, в`їхав інший автомобіль Chevrolet, д.н.з. НОМЕР_3 . Від такого удару спрацювали подушки безпеки, автомобіль підкинуло та задню частину автомобіля Mitsbishi Lanser д.н.з. НОМЕР_2 по інерції розвернуло по ходу руху часової стрілки та відкинуло за межі проїзної частини дороги, у зв`язку з чим задня частина її автомобіля опинилась на узбіччі, а передня частини - на проїзній частині дороги.

Зважаючи на те, що удар від зіткнення прийшовся у передню частину автомобіля Chevrolet д.н.з. НОМЕР_3 та задню праву частину автомобіля Mitsbishi Lanser д.н.з. НОМЕР_2 , є очевидним, що фактично вона на своєму автомобілі завершувала проїзд перехрестя на момент удару. Враховуючи фактичне розташування автомобілів після зіткнення, зокрема знаходження автомобіля Mitsbishi Lanser д.н.з. НОМЕР_2 на узбіччі, а також відсутність слідів гальмування від покришок автомобіля Chevrolet д.н.з. НОМЕР_3 на поверхні дороги, за таких умов є достатні підстави стверджувати, що транспортний засіб Chevrolet д.н.з. НОМЕР_3 рухався з перевищенням дозволеної у місті швидкості 50 км/год., у зв`язку з чим, на її переконання, саме водій ТЗ Chevrolet д.н.з. НОМЕР_1 не врахував існуючу дорожню обстановку, рухаючись на ТЗ з небезпечною швидкістю, та після виявлення на нерегульованому перехресті небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення руху та зупинки, тому водієм ОСОБА_1 порушені вимоги п.п.12.1,12.3 ПДР України, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, яка відбулась 13.10.2022.

Свідок ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснила, що на момент ДТП 13 жовтня 2022 року знаходилась в автомобілі Chevrolet д.н.з. НОМЕР_1 в якості пасажира. Вони їхали по вул. О.Гончара та, під`їжджаючи до перехрестя з вул. Менделєєва, перед перехрестям знизили швидкість, переконавшись, що немає транспортних засобів, які наближаються до перехрестя праворуч, почали перетин перехрестя. Вони майже проїхали перехрестя, як з лівого боку перехрестя на великій швидкості виїхав автомобіль Mitsbishi Lanser д.н.з. НОМЕР_2 , який різко з`явився перед їх автомобілем, і водій ОСОБА_1 не встиг загальмувати, сталося зіткнення. Коли почали перетинати перехрестя, ніяких пішоходів ні зліва ні зправа не було.

Свідок ОСОБА_5 .О. в судовому засіданні пояснив, що працює поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Кам`янського РУП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області.

13 жовтня 2022 року надійшло повідомлення про те, що на нерегульованому перехресті вул. Менделєєва та вул. Олеся Гончара сталася дорожньо-транспортна пригода без травмованих. Вони приїхали та склали протоколи про адміністративне правопорушення. Пригода сталася на полосі руху автомобіля Chevrolet д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль Mitsbishi Lanser д.н.з. НОМЕР_2 отримав пошкодження, про що було відображено в схемі місця ДТП. При складанні протоколу ОСОБА_2 будь-яких зауважень не виказувала. При цьому про наявність пішохода на проїзній частині ОСОБА_2 нічого не пояснювала. На тому місці відсутні дорожня розмітка та дорожнього знаку «пішохідний перехід» не має.

Розгляднувши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд приходить до наступних висновків.

Статтею 247 КУпАП передбачені обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Вказаною статтею передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або не скасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також порушення по даному факту кримінальної справ; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження по справі.

Відсутність самої події адміністративного правопорушення означає, що діяльність особи не є такою, що могла б розцінюватися як правопорушення.

Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Відповідно до ст. 124 КпАП України, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як випливає із змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративні відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. В пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 39 рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 року (Заява № 16347/02) Суд зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суд не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

При прийнятті такого висновку суд також враховує, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява №1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішеннявід 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява №17862/91; пункт 65 рішеннявід 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ НОМЕР_2 /11).

Згідно з усталеною практикою як національних судів, так і ЄСПЛ, порушення права особи на захист, у т.ч. неналежне фіксування факту правопорушення, де людина притягається до відповідальності з боку держави є безумовною підставою не притягнення її до відповідальності з огляду на відсутність допустимих доказів.

Також згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). З огляду на викладене, інші докази суддею не оцінюються та їх аналіз не проводиться, так як суддею встановлена вказана імперативна підстава для закриття провадження у справі.

Даний висновок суду узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, яким встановлено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Отже, порушенням у цьому випадку є неврахування дорожньої обстановки, яка визначається як "сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху".

Вивчивши матеріали справи, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідків, дослідивши схему місця дорожньо-транспортної пригоди, суд прийшов до висновку про відсутність беззастережних доказів, які б свідчили про наявність порушень ПДР громадянином ОСОБА_1 . Вина ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні не підтверджується жодним достовірним і належним доказом. Більш за це в обставинах, вказаних в протоколі, ОСОБА_1 мав право проїзду перехрестя першим, не поступаючись при цьому ОСОБА_2 , так як саме остання у даній дорожній обстановці повинна була виконати вимоги пункту 16.12 ПДР та надати дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_1 , який наближався праворуч. Більш за це ОСОБА_2 також повинна була виконати вимоги пункту 16.3 ПДР, відповідно якого зазначено "у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів". В свою чергу ОСОБА_1 мав право законно сподіватися на виконання іншими учасниками дорожнього руху ПДР, що цілком виключає його вину в інкримінованому йому правопорушенні та й сам його склад.

Отже, аналіз наведених вище обставин та доказів в їх сукупності не дає достатніх і переконливих підстав дійти висновку про наявність події і складу в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та про доведеність його винуватості у вчиненні цього правопорушення й порушенні пункту 12.1 Правил дорожнього руху України.

Жодних доказів, в розумінні статті 251 КУпАП, на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає.

За змістом статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 статті 7 КУпАП).

Відповідно до ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, не підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 12.1 ПДР України та відповідно наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п.1 ч. 1 ст.247КУпАП у зв`язку відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

На підставі ст.124 КпАП України, та керуючись ст.ст. 247, 268, 283, 284, 285 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Суддя І.М. Юрченко