Головуючий у суді першої інстанції: Мєлєшак О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №761/42143/21

провадження №33/824/131/2022

19 травня 2022 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Харченка Сергія Вікторовича,

розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником - адвокатом Харченком Сергієм Вікторовичем, на постанову судді Шевченківського районного суду м.Києва від 3 грудня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 3 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зі стягненням судового збору в сумі 454 грн. на користь держави.

Згідно із постановою судді, ОСОБА_1 30 жовтня 2021 року о 23 год. 30 хв. по вул. Гречка в м.Києві керував транспортним засобом марки «ЗАЗ Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Харченко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просив її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зокрема, зазначає про те, що в силу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведення невинуватості.

Матеріали справи не містять жодного доказу, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, в тому числі за порушення ПДР. При цьому, поліцейським не задокументовано та не доведено належними та допустими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, оскільки правоохоронці можуть зупиняти авто, лише коли є факт порушення.

Відеозапис, який доданий до матеріалів справи містить лише факт ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення, та не містить фіксації того, що останній був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху

Необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі, який має відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Протокол складений відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.. 256 КУпАП, оскільки не містить дати та часу вчинення правопорушення, не зазначено точне місце вчинення адміністративного правопорушення, а висновок про те, що ОСОБА_1 перебував в стані наркотичного сп`яніння є передчасним, оскільки висновок лікаря було складено лише 1 листопада 2021 року.

Справа відносно ОСОБА_1 розглянута Шевченківським районним судом м.Києва з порушенням правил підсудності, визначених ст. 276 КУпАП. Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем його вчинення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення місцем вчинення адміністративного правопорушення є м.Київ, вул. М. Гречка, що територіально відноситься до Подільського району м.Києва.

Працівниками поліції не було роз`яснено останньому права та обов`язки, а також правові наслідки складання протоколу, суть обвинувачення. Порушення цієї вимоги також має наслідком повернення протоколу про адміністративне правопорушення до відповідного уповноваженого органу задля усунення недоліків.

На момент складання протоколу відносно ОСОБА_1 у працівників поліції були відсутні будь-які підстави для його складання. Працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп`яніння.

Медичний висновок складений через декілька днів після складання протоколу та неповідомлення його результатів особі, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення, порушує право особи на захист, оскільки особа втрачає право на повторну здачу аналізів та/або проведення відповідної експертизи для доведення факту своєї невинуватості.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Таким чином дії працівників поліції не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Харченко С.В. доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити апеляційну скаргу, постанову судді Шевченківського районного суду м.Києва від 3 грудня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який пояснив, що вони їхали зі знайомим з роботи, машина зламалась і вони стояли чекали допомоги, працівники поліції під`їхали до них почали задавати питання, потім складати протокол, його захисника - двоката Харченка С.В., перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, при розгляді даної справи суддя всупереч вищевказаних вимог закону не вжив достатніх заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не надавши належну та об`єктивну оцінку поясненням та запереченням ОСОБА_1 , внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та прийняв рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення.

В обґрунтування вини ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на те, що судом встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані наркотичного сп`янінні, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 30 жовтня 2021 року, відеозаписом з нагрудної бодікамери працівника поліції та висновком з КНП "Київська міська наркологічна клініка "Соціотерапія".

З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2021 року о 23 год. 57 хв. складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 280391 відносно ОСОБА_1 відповідно до якого, у м.Києві по вул. М. Гречка водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Огляд проводився в кабінеті лікаря нарколога у встановленому законом порядку за адресою: вул.. П. Запорожця, 20 у м.Києві, висновок 006292, чим порушив вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами ІІ та ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за №1452/735.

Відповідно до ч. 2,4 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 2.9 (а) ПДР України лише водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість.

Відповідно до п.1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм є також особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідальність за статтею 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за № 28/32999, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17, візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, для підтвердження порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, в т.ч. п. 2.9 (а) цих Правил, органом поліції, відповідно до ст. 251 КУпАП, та відомчих актів, зокрема Наказу МВС № 1026 від 18 грудня 2018 року, мав бути наданий відеозапис події.

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи відеозаписів з бодікамери працівника поліції не вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений під час керування автомобілем, тоді як, і в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надавав пояснення про те, що він не керував транспортним засобом.

Відповідно до правил, визначених п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18 грудня 2018 року, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення з моменту початку виконання службових обов`язків працівником поліції велася не безперервно, до її завершення переривалась, тобто здійснювалась епізодично, не зафіксована зупинка транспортного засобу, не задокументовано порушення ОСОБА_1 ПДР, що стало підставою для зупинки транспортного засобу тощо.

Тобто, в даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено факту керування та порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, яке могло би бути підставою для зупинки його транспортного засобу згідно зі ст.35 Закону України "Про національну поліцію", якою регламентовано перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Неврахування цих обставин призвело до хибних висновків судді про доведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «ЗАЗ Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, і під час апеляційного перегляду справи встановлені також не були.

Протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини, викладені в протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, а отже протокол не відповідає вимозі щодо його достатності та допустимості.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначають місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Крім того, в протоколі не зазначено місце та час вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд не може самостійно уточнити місце та час вчинення особою адміністративного правопорушення, який є істотною ознакою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.

ЄСПЛ у своїх рішеннях прирівнює адміністративні правопорушення за своїм характором до кримінальних (справи «Лучанінова проти України» , «Надточій проти України» ), тому на них розповсюджуються вимоги кримінального законодавства України.

Згідно зі п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2009 року ЄСПЛ розглянув ситуацію коли національний суд при розгляді справи про адміністративні правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів сторони обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до адміністративної відповідальності, уточнивши у судовому засіданні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилось нічого іншого як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатись від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатись від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображена у справах Гефген проти Німеччини , Тейксейра де Кастро проти Португалії , Шабельник проти України, Балицький проти України будь-яке порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Оскільки керування особою транспортним засобом є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП, а факт керування автомобілем ОСОБА_1 заперечується, та, крім змісту протоколу про адміністративне правопорушення, який не містить необхідної інформації, цей факт не підтверджується, виходячи з принципу презумпції невинуватості, неможливо встановити наявність цього елементу складу правопорушення, а, отже, не можливо встановити складу самого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Що стосується інших доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, а саме - про розгляд справи неуповноваженим судом та інші, то, апеляційний суд не дає їм оцінку, з огляду на встановлення факту недопустимості доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 .

Оскільки з матеріалів даної справи не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, тобто зібраними у справі доказами не доведено наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, тому постанова судді Шевченківського районного суду м.Києва від 3 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 245, 247 ст. 280, 294 КУпАП,

суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою захисником - адвокатом Харченком Сергієм Вікторовичем, задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Києва від 3 грудня 2021 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, з підстав передбачених п.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна