Справа № 352/1282/22
Провадження № 33/4808/571/22
Категорія ст.173КУпАП
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, стосовно якої закрито провадження ОСОБА_1

представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Савчук М.І.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2022 року, якою провадження по справі відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 30 липня 2022 року серія ВАВ 288541 ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 08 липня 2022 року близько 14 год.30 хв. По АДРЕСА_1 , вчинила дрібне хуліганство відносно ОСОБА_2 , а саме погрожувала йому,вживала нецензурну лексику в його сторону.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді винесена з порушенням матеріального та процесуального права. А суд підійшов до розгляду справи поверхнево, формально з`ясував обставини справи у результаті чого дійшов до хибного висновку про закриття провадження у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення

Зазначає, що судом не проаналізовано усі долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення документи, зокрема довідку за результатами звернення № 4222 від 02.08.2022 року,пояснення свідків, його пояснення та долучені постанови судів, якими визнавалися вже дії ОСОБА_1 дрібним хуліганством. Із вказаних документів чітко вбачається, що в нього та іншими сусідами по дачному масиву систематично виникають конфлікти з ОСОБА_1 виключно у зв`язку із хуліганськими діями останньої.

Посилається на те, що ОСОБА_1 являється його сусідкою в садовому товаристві «Червона рута» і протягом усього сусідства поводить себе негативно, не дотримуючись правил добросусідства розводить свійських тварин, порушуючи при цьому чистоту та санітарні правила.

Вказує на те, що єдиним чинником конфліктних ситуацій із ОСОБА_1 є свідома неповага до нього, а також те, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх дій свідомо відпускає своїх свійських тварин на приватну територію інших сусідів та його сина. Звертає увагу, що на його обґрунтоване зауваження, 08.07.2022 року ОСОБА_1 відповіла йому нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою.

На його думку, суд повністю проігнорував усі докази, які підтверджують склад адміністративного правопорушення,передбаченого ст.173 КУпАП. Окрім цього судом не допитано свідків та потерпілого, не проаналізовано фактично чи дії ОСОБА_4 , що полягали в нецензурній лайці та погрозами фізичною розправою є хуліганськими, також не встановлено, а констатовано без аналізу ситуації факт неприязних стосунків, що в свою чергу призвело до хибних висновків про відсутність в діях ОСОБА_4 дрібного хуліганства

Просить суд прийняти до уваги, те що він являється військовим пенсіонером, і те,що йому у його віці такого роду конфліктні ситуації негативно впливають на його моральний та фізичний стан, загалом на самопочуття та здоров`я.

У зв`язку з вищенаведеним, просить постанову суду скасувати та постановити нову постанову, якою визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ст.173 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представника потерпілого ОСОБА_2 адвокат Савчук М.І. повністю підтримала вимоги апеляційної скарги, просила постанову суду скасувати та постановити нову постанову, якою притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ст.173 КУпАП. Вказувала на те,що потерпілий ОСОБА_5 внаслідок похилого віку не має можливості з`явитися до суду, а тому просила розглянути апеляційну скаргу за відсутності потерпілого, який повністю довіряє їй представництво його інтересів в суді апеляційної інстанції. Вважала, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про необхідність закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , оскільки наявні в матеріалах справи докази, разом із письмовими поясненнями потерпілого повністю доводять, що остання вчинила правопорушення та повинна бути притягнута до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП.

Особа, стосовно якої закрито провадження ОСОБА_1 вважала, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції прийняв законне обґрунтоване та справедливе рішення. Стверджувала, що вона не вчиняла неправомірних дій стосовно ОСОБА_2 , який свідомо, на ґрунті тривалих конфліктних відносин, звинувачує її у вчиненні правопорушення якого вона не вчиняла.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду необхідно залишити без змін.

Так, зі змісту мотивувальної частини судового рішення суду першої інстанції вбачається, що суд прийшов до висновку, що обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_1 не містить обов`язкових ознак, які передбачені диспозицією ст.173 КУпАП.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в який ставиться питання про скасування судового рішення та постановлення нової постанови, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що

Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України").

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 2885414 від 30.07.2022 року ОСОБА_1 08.07.2022 року близько 14 год. 30 хв., по вул. Квітнева,поруч із будинком №3, в с. Черніїв, Івано-Франківський МТГ вчинила дрібне хуліганство відносно ОСОБА_2 , а саме погрожувала йому, вживала нецензурну лайку в його сторону.

В протоколі визначено процесуальний статус ОСОБА_2 та зазначено, що він є потерпілим.

ОСОБА_1 було роз`яснено її права та обов`язки відповідно до ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді.

Зазначено про те, що пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, по суті правопорушення надано на окремому аркуші, заяв та клопотання не надходили.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 було ознайомлено та вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .

Протокол підписаний особою органу поліції, яка склала протокол, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Разом з тим, формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ст. 173 КУпАП, оскільки не є конкретним та не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Так, санкція ст. 173 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за вчинення особою дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протистояти себе іншим громадянам, суспільству, державі. Умисний прояв винним, явної неповаги до оточуючих головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки хулігана. За відсутності такого мотиву, не може бути дрібного хуліганства. Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Тобто дрібне хуліганство відноситься до правопорушень, які посягають на суспільний порядок.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлених особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст.173 КУпАП обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у вигляді порушення громадського порядку та спокою громадян та суб`єктивної сторони, зокрема мотиву явної неповаги до суспільства.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом з тим, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 2885414 від 30.07.2022 року відсутні обов`язкові ознаки вчинення правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП у виді порушення громадського порядку та спокою громадян.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що розгляд справи щодо притягнення конкретної особи до адміністративної відповідальності здійснюється судом в межах висунутого обвинувачення і суд не має право перебирати на себе повноваження сторони обвинувачення та виходити за межі обвинувачення, встановлюючи обставини, які не були вказані в обвинувачення та явно погіршують становище обвинуваченого.

Оскільки, у протоколі про адміністративне правопорушення не було зазначено про те, що своїми діями ОСОБА_1 порушила громадський порядок і спокій громадян, то суд першої інстанції був позбавлений можливості вийти за межі обвинувачення та встановити вказані обставини. Неконкретність висунутого обвинувачення не дозволяє суду встановити обставини правопорушення, які мають істотне значення для розгляду справи та вирішення питання про доведеність вини правопорушника, оскільки суд розглядає справу тільки в межах висунутого обвинувачення.

Разом з тим, згідно з матеріалами справи, пояснень наданих в суді, заперечень ОСОБА_1 , вбачається, що конфлікт між сторонами відбувся не на ґрунті хуліганства, а на ґрунті особистих неприязних відносин. Тому, в даному випадку, відсутні такі суб`єктивні ознаки, як мотив і умисел, спрямовані на порушення громадського порядку, котрі є основними критеріями, які відрізняють дрібне хуліганство від суміжних правопорушень.

Так, ККС ВС в постанові у справі № 127/30388/19 від 8 червня 2021 року висловив правову позицію, відповідно до якої, якщо обвинувачений спричинив дії під час конфлікту, що виник з особистих спонукань та відбувся не в громадському місці, то в його діях відсутній склад хуліганства.

Дії обвинуваченого кваліфікують як хуліганство лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного порушенням громадського порядку та спокою громадян з мотивів явної неповаги до суспільства

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено на підставі відповідної заяви ОСОБА_2 від 18.07.2022 року (а.с.2), в якій останній просив прийняти міри до ОСОБА_1 , з якою в них виникають конфліктні ситуації., що свідчить про те, що між ним та ОСОБА_1 тривалий час існують конфлікті відносини.

Так, зі змісту показань потерпілого ОСОБА_2 вбачається, що він в літній період часу проживає спільно з дружиною на дачі, що по АДРЕСА_1 , де недалеко від нього по сусідству проживає ОСОБА_1 , яка наприкінці тривалого часу безпідставно до нього чіпляється .А саме: погрожувала йому, ображала його нецензурною лайкою. Повідомляє, що ОСОБА_1 конфліктує з іншими сусідами також. Звертає увагу, що 08.07.2022 року близько 14 год. 30 хв. поруч із його дачею, по АДРЕСА_2 . Черніїв ОСОБА_1 на його зауваження, щодо того, щоб прив`язати худобу (кіз та корів),щоб не нищили городи, остання почала з ним словесний конфлікт. Вході якого погрожувала йому фізичною розправою, вживала нецензурну лайку щодо нього, а також ображала його. Вказує,що дані дії ОСОБА_1 відносно нього не вперше

Надані пояснення ОСОБА_2 є аналогічними письмовим поясненням, які він надав при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 (а.с.3). у відповідності до яких, ОСОБА_2 зазначив, що на протязі тривалого часу ОСОБА_1 вчиняє з ним словесні конфлікти, в ході яких ображає його та його сім`ю. Причини даних конфліктів ОСОБА_2 невідомі, але на його думку, вони можуть виникати із особистої неприязні, так як він являється колишнім військовий, а його син на теперішній час є також військовослужбовцем. Крім того, доповнює, що дані конфліктні ситуації чули його сусіди, які можуть це підтвердити,зокрема: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_7 (а.с. 8) вказав,що в АДРЕСА_1 , у нього є дача. Так,08.07.2022 року,близько 14 год.30 хв., він повертався з дачі, де неподалік будинка свого сусіда ОСОБА_2 , він був свідком, як ссусідка ОСОБА_1 конфліктувала з ОСОБА_2 , а саме погрожувала йому, вживала нецензурну лексику в його сторону, та додав ,що ОСОБА_1 конфліктує також із іншими сусідами, оскільки їй неодноразово роблять зауваження через випасання худоби(кози, корови), які нищать людський город та завдають збитків.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 вину не визнала та вказала, що не вчиняла хуліганських дій. Зазначила, що із потерпілим у них довгий час неприязні відносини.

Зі змісту мотивувальною частини судового рішення суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції та прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

У відповідності до рапорту поліцейського офіцера громади відділу превенції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Томуняка Н.(а.с.13) надійшла письмова заява від ОСОБА_2 . Даний факт був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» Івано-Франківського РУП ГУНП під № 22013 від 18.07.2022 року.

26.07.2022 року до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області надійшли матеріали з Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері по факту звернення ОСОБА_8 щодо можливих неправомірних дій з боку ОСОБА_1 . Даний факт був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» Івано-Франківського РУП ГУНП під № 22958 від 26.07.2022 року.

На підставі перевірки за письмовим зверненням ОСОБА_2 , було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд, переглянувши справу за апеляційною скаргою потерпілого в межах висунутого обвинувачення, оцінюючи сукупність досліджених доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на недосконалість існуючого КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на те, що вказаний кодекс не передбачає можливості закриття провадження за недоведеністю вини у вчиненні правопорушення.

За таких обставин, у разі встановлення недоведеності вини у вчиненні правопорушення, суд зобов`язаний закривати провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки саме ця правова підстава для закриття провадження відповідає інтересам особи, вину якої не було доведено в суді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 про скасування постанови суду та ухвалення нової постанови про визнання ОСОБА_1 винною за ст.173 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що постанова судді першої інстанції законна та обґрунтована, а підстав для її скасування чи зміни за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв