Єдиний унікальний номер 448/925/22
Провадження № 3/448/558/22
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2022 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли з прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, інспектора прикордонної служби 3 категорії фельдшера медичного пункту прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 3го прикордонного загону,

за ч.3 ст.172-20 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Мостиського районного суду Львівської області з прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 го прикордонного загону ДПС України надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №284096 від 05.08.2022р., складеного першим заступником коменданта начальником штабу прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 3го прикордонного загону ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 відомо, що він перебував на території військового містечка військової частини НОМЕР_2 прикордонного загону, що відноситься до території Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області, у стані алкогольного сп`яніння. Даний факт військовослужбовцем був вчинений в умовах особливого періоду.

Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 09.08.2022 року матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП повернуто до прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_4 для належного оформлення.

Повторно на адресу Мостиського районного суду Львівської області матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП надійшли 16.08.2022р.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №284096 від 05.08.2022р., складеного першим заступником коменданта начальником штабу прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 3го прикордонного загону ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 та рапорту заступника начальника застави вогневої підтримки прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 від 12.08.2022р., слідує, що 04 серпня 2022 року о 14:00 год. ОСОБА_1 перебував на території військового містечка військової частини НОМЕР_2 прикордонного загону, що відноситься до території Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області, у стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. Даний факт військовослужбовцем був вчинений в умовах особливого періоду.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

З огляду на те, що суд позбавлений можливості в рамках Кодексу України про адміністративні правопорушення вживати заходів для забезпечення явки учасників справи в судове засідання, окрім як шляхом направлення судової повістки, а законом передбачений певний строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також з урахуванням вимог ст.268 КУпАП, у відповідності до якої присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП, не є обов`язковою, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності в судовому засіданні ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово констатував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні

Проаналізувавши матеріали зазначеної справи про адміністративне правопорушення, суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює у визначеному законом порядку на основі будь-яких фактичних даних, тобто доказів. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст.251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що диспозицією ч.3 ст.172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Диспозиція ч.1 ст.172-20 КУпАП передбачає наступні склади адміністративного правопорушення:

1) за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів,

2) за появу військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння,

3) за виконання військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння,

4) за відмову військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів щодо яких є підозра про те, що вони перебувають на території військових частин, військових об`єктів або виконують свої обов`язки у нетверезому стані або стані наркотичного сп`яніння від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суть адміністративного правопорушення, яке викладається в протоколі, повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП.

Для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі має бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа для вчинення адміністративного правопорушення.

З суті описаного в протоколі правопорушення не можливо однозначно встановити в чому ж саме обвинувачують ОСОБА_1 , оскільки з описаних обставин у рапорті заступника начальника застави вогневої підтримки прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 від 12.08.2022р. (на виконання постанови суду від 09.08.2022р.), - ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, але в той же час формулювання суті адміністративного правопорушення, яке міститься в протоколі та випливає із рапорту свідчить про те, що ОСОБА_1 інкримінують правопорушення, яке полягає у перебуванні на території військового містечка військової частини НОМЕР_2 прикордонного загону, що відноситься до території Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області, у стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. Даний факт військовослужбовцем був вчинений в умовах особливого періоду.

Тобто з наведеного вбачається, що обставини правопорушення описані в протоколі, суперечать формулюванню суті правопорушення.

При цьому слід зазначити, що формулювання суті адміністративного правопорушення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Досліджені в ході судового засідання докази свідчать про те, що під час проведення перевірки особового складу за місцем дислокації підрозділу ( НОМЕР_2 прикордонний загін, військове містечко ( АДРЕСА_1 ) та командуванням військової частини ОСОБА_1 був виявлений з ознаками алкогольного сп`яніння, але пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився, що нібито підтверджується рапортом заступника начальника застави вогневої підтримки прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 від 12.08.2022р.; рапортом заступника начальника застави вогневої підтримки прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 від 05.08.2022р.; актом фіксації відмови (від добровільного проходження медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) від 05.08.2022р.

Отже, достовірних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 перебував на території військового містечка військової частини НОМЕР_2 прикордонного загону, що відноситься до території Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області, у стані алкогольного сп`яніння в судовому засіданні не встановлено, що свідчить про те, що складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, яке полягає у появі військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на території військової частини в нетверезому стані, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, яке останньому інкримінують згідно вищевказаного протоколу від 05.08.2022 року (у появі військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на території військової частини в нетверезому стані, вчинені особою в умовах особливого періоду).

Що ж стосується кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП як відмова військовослужбовця щодо якого є підозра на те, що він перебуває на території військової частини у нетверезому стані, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчинена в умовах особливого періоду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Інструкції з оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення в Державній прикордонній службі України не затверджено, а тому такий огляд має проводитись за аналогією, з урахуванням положень відомчих Інструкцій, що регулюють проведення такого огляду для інших категорій військовослужбовців, а саме:

- Інструкцією про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.10.2016 № 515 (далі по тексту Інструкція № 515 від 10.10.2016);

- Інструкцією про порядок оформлення і складання матеріалів про військові адміністративні правопорушення, передбачені статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Служби зовнішньої розвідки України від 14 серпня 2018 року № 300 (далі по тексту Інструкція № 300 від 14.08.2018);

- Інструкцією з оформлення в Національній гвардії України матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.08.2017 № 726 (далі по тексту Інструкція № 726 від 23.08.2017).

Так, відповідно до п.7 глави 3 Розділ VІІІ Інструкції №515 від 10.10.2016, п.8 Розділу ІІ Інструкція № 726 від 23.08.2017, передбачено, що у разі виявлення військовослужбовця з ознаками алкогольного сп`яніння, що визначені в пункті 3 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі по тексту Інструкція № 1452/735 від 09.11.2015), посадова особа в присутності двох свідків пропонує такому військовослужбовцю добровільно пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, дозволеного до застосування Міністерством охорони здоров`я.

Пунктом 3 розділу І Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 передбачено, що ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Також, вищевказаними Інструкціями передбачено, що у разі незгоди військовослужбовця пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, а також його незгоди з результатом такого огляду, посадова особа направляє такого військовослужбовця для проведення медичного огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, якому надано право проводити такий огляд та доставляє його до такого закладу не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду.

Форма направлення військовослужбовця на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, наведені у додатках до вищезазначених Інструкцій.

Вказане свідчить про те, що оформлення письмового направлення військовослужбовця на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку його відмови від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці, є обов`язковим.

Проте, вказані матеріали справи про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 , не містять даних, які вказують на те, що останньому пропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів безпосередньо на місці його виявлення 04.08.2022р., так як у спірному акті про фіксацію відмови проходження медичного огляду на стані алкогольного сп`яніння, відсутні будь-які покликання на те, за допомогою якого спеціального технічного засобу пропонували останньому пройти такий огляд, а також те, що ОСОБА_1 було видано направлення на його огляд до відповідного закладу охорони здоров`я, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, Інструкціями, про які йдеться вище, і зокрема Інструкцією № 515 від 10.10.2016 (п.7 ст.3 Розділу VІІІ), передбачено, що у разі відмови затриманої особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-20 КУпАП, від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладі охорони здоров`я уповноважена посадова особа органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії порушника щодо ухилення від огляду.

Проте, всупереч наведеному, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №284096 від 05.08.2022р. не зазначені жодні ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 .

В той же час, сам факт відмови військовослужбовця від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не може слугувати підставою для його притягнення до відповідальності у встановленому законом порядку, оскільки однією із необхідних умов для цього, є дотримання встановленого порядку огляду військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння як на місці його виявлення, так і у закладі охорони здоров`я.

Положеннями ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При цьому, виходячи із змісту процесуальних норм КУпАП, якими врегульовано порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд не наділений обов`язком здобувати у справі докази, однак зобов`язаний дослідити вже здобуті та надати їм належну правову оцінку.

Згідно зі ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ч.2 і ч.3 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, вважає, що у даному випадку сукупність досліджених у даній справі доказів не дає підстав для висновку про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, керуючись принципом презумпції невинуватості, згідно якого, крім іншого, усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягується до відповідальності, приходжу до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи з норм ч.2 ст.284 та ст.247 КУпАП, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 1, 9, п.1 ст.247, ст.283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.В. Кічак