Номер провадження: 33/813/1472/22
Головуючий у першій інстанції Далеко К. О.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Ігнатенко П.Я.,

за участю: секретаря судового засідання Кузьміч Г.Р.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Суворовськогорайонного суду м. Одеси від 23 листопада 2022 року про закриття провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Оскаржуваною постановою провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративну відповідальність 23 вересня 2022 року, приблизно о 15:00 годині, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно зятя ОСОБА_2 домашнє насильство (психологічне), а саме ображала та погрожувала фізичною розправою, чим вчинила правопорушення передбачене, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2022 року справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 23 листопада 2022 року скасувати, визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначити покарання в межах санкції статті.

Скаржник зазначив, що словесні образи та нецензурна лайка, які на його адресу застосувала ОСОБА_1 , є домашнім насильством, оскільки спричинили йому емоційну невпевненість та завдали певну шкоду його психічному здоров`ю. В адміністративному протоколі порушниця не заперечувала свою вину, підписала його без зауважень.

Окрім того скаржник зазначає, що він, як потерпілий не був викликаний та допитаний в суді першої інстанції як свідок . Суд не заслухав ОСОБА_2 та безпідставно не взяв до уваги його письмові пояснення, лише тому, що вони суперечать показам ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_3 . При цьому, вважає покази останньої мають оцінюватись судом критично та не братись до уваги, як вирішальний доказ невинуватості ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_3 не подавала на скаржника ОСОБА_2 заяв про вчинення ним домашнього насильства. При цьому ОСОБА_1 має патологічну конфліктність, притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у 2017 році.

Просить розглядати справу у його відсутності з урахуванням пояснень від 18.10.2022 року, які були направлені на електронну адресу суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка з`явилася в судове засідання та заперечила факт заподіння домашнього насильства, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, містить в собі фактичні данні про обставини правопорушення, і відповідно є одним з доказів по справі, у зв`язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі судом приймається відповідне рішення.

Відповідно до умов статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за внутрішнім переконанням, заснованому на всебічному, повному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №125303 від 23.09.2022 року зазначено, що 23.09.2022 року о 15.00 годин ОСОБА_1 знаходячись в АДРЕСА_1 вчинила відносно свого зятя ОСОБА_2 домашнє насильство (психологічне) , а саме ображала та погрожувала фізичною розправою, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.1).

До адмінпротоколу додано заяву та письмові пояснення ОСОБА_2 , в яких він просить прийняти заходи до ОСОБА_1 , яка по причині побутових проблем ображала його нецензурною лайкою та розправою (а.с.2, 3).

ОСОБА_2 направив на адресу суду першої інстанції письмові пояснення, згідно яких підтвердив виникнення конфлікту між ним та дружиною ОСОБА_3 , наполягав на тому, що ОСОБА_1 вирижалась на його адресу нецензурною лайкою, кидалась у бійку, провокувала його на конфлікт (а.с.11)

В суді першої інстанції ОСОБА_1 вину не визнала, надала письмові пояснення, згідно яких 23.09.2022 року вона на прохання своєї доньки ОСОБА_3 прибула до належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_1 , побачила наслідки сварки: донька в сьозах, на кухні розбитий посуд, пошкоджено лінолеум. ОСОБА_1 пояснила, що виник конфлікт із зятем ОСОБА_2 , вона заперечує, що виражалась нецензурною лайкою та погрожувала йому, зазначивши при цьому, що він їй погрожував (а.с.20).

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що 23.09.2022 року стався конфлікт між нею та її чоловіком ОСОБА_2 , який ображав та принижував свідка, після приходу її матері - ОСОБА_1 , яка є власницею квартири, на прохання зібрати речі та піти з квартири, він став на адресу останньої нецензурно виражатись, грубити, погрожувати викинути її з вікна (а.с.14).

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Пунктом 3 частиною 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону №2229 психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід вказати, що конфлікт (лат. Conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що домашнє насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що будь-які докази вчинення ОСОБА_1 умисних діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 матеріали адміністративної справи не містять.

Зважаючи на викладене, наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП в діях ОСОБА_1 не доведено.

Конфлікт і неприязні стосунки між ОСОБА_1 та її зятем ОСОБА_2 не є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Щодо доводів ОСОБА_2 про залишення поза увагою його письмових пояснень, а також безпідставного допиту в якості свідка ОСОБА_3 та врахування її показів, то слід зазначити, що порушень порядку судового розгляду в суді першої інстанції не вбачається. ОСОБА_3 допитана в якості свідка з дотриманням вимог закону, попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України та підписала присягу свідка. Покази свідка ОСОБА_3 логічно висвітлюють події конфлікту, що стався 23.09.2022 року. Підстав ставити покази свідка під сумнів у суду першої інстанції не було.

Доводи скаржника на те, що від ОСОБА_3 відносно нього не надходило заяв про вчинення ним домашнього насильства і на цій підставі відносно нього адміністративні протоколи не складались, а ОСОБА_1 в 2017 році притягалась до адміністративної відповідальності,- на висновки суду не впливають та не доводять вину ОСОБА_1 в інкримінованому їй правопорушенні.

Що стосується решти доводів апеляційної скарги, то, вважаючи на недоведеність факту події і складу адміністративного правопорушення, вони не впливають на вирішення справи по суті.

З врахуванням встановлених обставин справи під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 апеляційним судом не встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_1 поза розумним сумнівом.

З урахуванням викладеного, за наслідками апеляційного перегляду справи в межах доводів апеляційної скарги, не встановлено підстав для скасування чи зміни постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2022 року.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, оскаржена постанова, як законна та обгрунтована залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.247,294КУпАП,суддя апеляційного суду

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2022 року про закриття провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 29.12.2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду П.Я.Ігнатенко