Провадження № 3/466/274/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Львів

суддя Шевченківського районного суду м. Львова Зима І.Є., розглянувши матеріали, які надійшли з УПП у Львівській області м. Львові про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.ст. 122 ч.4, 185 КпАП України , -

встановила:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11.12.2021р. ААБ № 199060 ОСОБА_1 , 11.12.2021р., о 00:20 год. , у м. Львові по вул. Липинського, 13 керуючи транспортним засобом «MAN TG410A», н.з. НОМЕР_1 , з причепом «DF23C1», н.з. НОМЕР_2 , повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП, а саме у водія, який керує транспортним засобом з максимально дозволеною масою 2,5 тонн, не було достатньої кількості противідкатних упор, чим порушено п. 31.4.7 (є) ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.4 ст. 121 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11.12.2021р. АА № 343248, ОСОБА_1 , перебуваючи у м. Львові по вул. Липинського, 13, під час складання відносно нього протоколу за ст. 121 ч.4 КУпАП, вчинив злісну непокору законному розпорядженню працівнику поліції, при виконанні ним службових обов`язків, а саме не передав посвідчення водія, яке підлягало вилученню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєних правопорушеннях заперечив та пояснив, що його зупинили за неосвітлений задній номерний знак у темну пору доби на причепі. Про дану поломку він не міг знати, оскільки перед виїздом повністю провірив автомобіль та причеп на справність. Так, одразу в присутності поліцейських він усунув вказане порушення, однак останні звинуватили його ще й в іншому правопорушенні, яке полягало у тому, що на причепі не було достатньої кількості противідкатних упор. Одразу після того, належним чином не пояснивши ситуацію, поліцейські його затримали та відвезли у відділ поліції для складання протоколу. Вважає такі дії поліцейських неприпустимим, жодної злісної непокори він не вчиняв, опору поліцейським не чинив. В приміщенні ВП на вимогу працівників поліції відразу передав своє посвідчення на право керування транспортним засобом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідний орган чи посадова особа зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 279 КУпАП ці обставини встановлюються в ході дослідження доказів під час розгляду справи.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Розглянувши справу на підставі досліджених доказів орган (посадова особа) відповідно до ст.283 КУпАП виносить постанову.

Стаття 185 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що законна вимога працівника поліції полягала в пред`явленні водієм документів.

Невиконання водієм такої вимоги тобто порушення вимог п. 2.4 ПДР України, як вважає суд, слід розцінювати як керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Доказів агресивної та зухвалої поведінки ОСОБА_1 в адресу працівників поліції, які би могли свідчити про наявність в діях особи правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, не надано. Даний факт також вбачається із наданого суду відеозапису з місця події.

Рапорт працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не є достатнім та переконливим доказам винності особи без інших доказів, а такі відсутні.

Будь-яких інших, належних та переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, суду не представлено.

При цьому ст. 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи із вищезазначеного, суддя відповідно до ст. 252 КУпАП оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбачених ст. 185 КУпАП.

Що стосується правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП (повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті), суддя зазначає наступне.

Об`єктивна сторона ч. 1-3 ст. 121 КУпАП полягає у керуванні водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів; керуванні водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації; керуванні водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Протоколом про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 порушив п. 31.4.7е ПДР України, відповідно до якого забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: інші елементи конструкції: відсутні на вантажних автомобілях з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т і в автобусах з дозволеною максимальною масою понад 5 т - противідкатні упори (щонайменше два).

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Гурепка проти України" (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява N 25).

Крім того, у справі "Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom" (N 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 N 23- рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Як вказувалось вище, згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При цьому суд приймає вмотивовану постанову тільки в межах викладених уповноваженою посадовою особою у протоколі про адміністративне правопорушення та обсягу доказів, наявних в матеріалах справи.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та додані до протоколу.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

В порушення вимог ст. 251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено доказів вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених в протоколі. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини останнього у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 4 ст. 121 та ст. 185 КУпАП.

За наведених обставин, суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, а також ст. 185 КУпАП у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановила:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 121 КУпАП та ст. 185 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з недоведеністю.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом 10 днів з дня винесення до Львівського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І. Є. Зима