Справа № 366/2245/22
Провадження №3/366/1785/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2022 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши справи про адміністративні правопорушення, які надійшли від відділення поліції № 1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (смт. Іванків) про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

15.12.2022 року до Іванківського районного суду Київської області надійшли матеріали зазначених справ про адміністративні правопорушення.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 183601 від 11.12.2022 року, по суті правопорушення зазначено наступне:

11.12.2022 року о 08 год. 00 хв. на 4 км. а/д між селами Сукачі - Русаки водій ОСОБА_1 керував т.з. BMW-520, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв з`їзд в кювет. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 183602 від 11.12.2022 року, по суті правопорушення зазначено наступне:

11.12.2022 року о 08 год. 00 хв. на 4 км. а/д між селами Сукачі - Русаки водій ОСОБА_1 керував т.з. BMW-520, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей) від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за допомогою «ДРАГЕРА» та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судове засідання з розгляду цих справ призначене на 26.12.2022 року.

Постановою судді Іванківського районного суду Київської області від 26.12.2022 року, зазначені справи об`єднані в одне провадження.

Присутнім у судовому засіданні роз`яснено їх права, передбачені нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та КУпАП, а також передбачені законом наслідки у разі надання неправдивих відомостей.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що ДТП мала місце не 11.12.2022 року, як про це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, а на день раніше. Про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП він знав, однак за протокол за ст. 130 КУпАП йому нічого не пояснювалось. Він у стані алкогольного сп`яніння не перебував, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я не відмовлявся, а лише відмовився від проходження «якогось тесту», суть проходження якого йому не була роз`яснена, наскільки він пам`ятає тесту на місці зупинки. Також пояснив, що будь-яких компрометуючих та протиправних дій поліцейські відносно нього не вчиняли.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що він є працівником поліції, який і складав протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 . Він записав у протоколі час вчинення ДТП як 11.12.2022 року о 08 год. 00 хв., оскільки йому про це сказав сам ОСОБА_1 . Свідок пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки він мав ознаки алкогольного сп`яніння, однак той від такого огляду відмовився.

Свідок ОСОБА_3 також пояснив, що він є поліцейським, який перебував разом з ОСОБА_2 під час чергування. Надав показання, аналогічні свідку ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що він допомагав витягувати з кювету пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 . Про те, коли саме трапилась ДТП він не знає, оскільки лише бачив місце пригоди 11.12.2022 року близько 09 год. Він побічно чув розмову ОСОБА_1 з поліцейськими, в ході якої поліцейські говорили щось подібне за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що разом зі свідком ОСОБА_5 допомагав витягувати з кювету пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 . Про точний час події ДТП він не знає, також побачив саму пригоду близько 09 год. 11.12.2022 року.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та пояснення свідків, дослідивши матеріал справ про адміністративні правопорушення, оцінивши наявні у справах докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до наступних висновків.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За словами судді Верховного суду США Стівена Брайера, викладених у його окремій думці по справі «Petrella v. Metrogoldwyn-Mayer, Inc., et al.», правові системи містять доктрини, які допомагають судам уникнути несправедливості, яка могла б виникнути, якщо б правові норми застосовувалися суворо в кожному випадку, незалежно від того, наскільки незвичними є обставини.

Такою доктриною у правовій системі України і є практика ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За цією статтею Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Доказуванням за цим принципом має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст.ст. 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом » досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява № 29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

До матеріалів справи долучені наступні докази, зокрема:

1.До протоколу серії ДПР 18 № 183601 від 11.12.2022 року (за ст. 124 КУпАП) долучено схему місця ДТП, згідно з якою ДТП сталася 11.12.2022 року о 08 год. 00 хв.

2.До протоколу серії ДПР 18 № 183602 від 11.12.2022 року (за ч. 1 ст. 130 КУпАП) долучено рапорт про видачу відзнятого відеозапису із серверу ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області для його подальшого долучення як доказу до протоколу про адміністративне правопорушення, доручення начальника відділення поліції про видачу відеозапису, супровідний лист до суду про направлення оптичного диску з відеозаписами як доказу до протоколу про адміністративне правопорушення та оптичний диск з відеозаписом як доказ у справі про адміністративне правопорушення.

Інших доказів матеріали справи не містять. Перелік саме цих доказів, які направлені до суду, підтверджується внутрішніми описами справ, складеними поліцейськими.

Враховуючи, що матеріали справ про адміністративні правопорушення об`єднані в одне провадження, відомості, які відображені у протоколах про адміністративне правопорушення стосуються подій, які мали місце в один і той же день, час, місці та відносно однієї і тієї ж особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, докази цих справ повинні досліджуватись разом в рамках одного провадження.

Саме такий порядок розгляду справи про адміністративні правопорушення є дотриманням засад провадження у справах про адміністративні правопорушення відповідно до норм КУпАП.

Це сприятиме повному, всебічному і неупередженому розгляду справи про адміністративні правопорушення у точній відповідності із законом, при цьому у повній мірі буде досліджено всі без виключення обставини, які підлягають дослідженню, у справі буде прийнято законне та обґрунтоване рішення.

І. Щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 1.1 розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (далі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил

Відповідно до п.1.10 розділу 1 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі

Пояснення ОСОБА_1 стосовно того, що він керував транспортним засобом не 11.12.2022 року о 08 год. 00 хв., а на день раніше, не приймаються суддею до уваги та розцінюються як спосіб спотворення відображених у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей з метою уникнення від притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки ці пояснення спростовуються долученим до протоколу про адміністративне правопорушення оптичним диском з файлами відеозапису, на яких відображено, що ОСОБА_1 сам пояснює поліцейським, що ДТП трапилась в день їх приїзду на місце події. Крім цього, ОСОБА_1 пояснює, що рухався на автомобілі вранці цього дня (11.12.2022 року згідно даних відеозапису) близько 08 год. 00 хв.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ДТП трапилась не 11.12.2022 року а на день раніше (10.12.2022 року), ОСОБА_1 не наведено та не надано.

Отже, суддею встановлено, що 11.12.2022 року, близько 08 год. 00 хв. на а/д між селами Сукачі та Русаки Вишгородського району Київської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки BMW-520 з д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому скоїв з`їзд в кювет з подальшим наїздом на дерево, внаслідок чого пошкодив власний транспортний засіб (згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення автомобіль належить ОСОБА_1 , ця обставина ніким не оспорюється).

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення з наявними в ній доказами, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений правильно, відомості, які у ньому відображені відповідають фактичним обставинам справи, правопорушення кваліфіковано вірно, а наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими і достатніми у своїй сукупності, та доводять, що в діях ОСОБА_1 є подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Зокрема в його діях наявне порушення п. 12.1 ПДР України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Його вина у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення ДПР 18 № 183601 від 11.12.2022 року;

- схемою місця ДТП від 11.12.2022 року;

- долученими в установленому законом порядку відеозаписами на оптичному диску.

Разом з цим, суддею встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 спричинив пошкодження власного транспортного засобу, яким сам і керував. Шкоди життю, здоров`ю та майну третіх осіб не завдано. Це підтверджується долученими до протоколу про адміністративне правопорушення доказами, ніким не оспорюється, а тому, з урахуванням обставин справи, наслідки вчинення цього правопорушення є малозначними.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

За таких обставин, суддя приходить до висновку про застосування відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вимог ст. 22 КУпАП, оскільки у цьому випадку наслідки вчинення адміністративного правопорушення є малозначними.

ІІ. Щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Питання, пов`язані із проведенням огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції регламентовані у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС/МОЗ від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103 (далі Порядок № 1103).

Згідно ч. 2-4, 6 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Згідно п. 2, 3 розділу І Інструкції № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З цих норм слідує, що вимога поліцейського до водія транспортного засобу про проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути законною. Законність такої вимоги полягає у наявності у водія транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння, а в силу вимог КУпАП, наявність таких обставин підлягає доказуванню, у тому числі шляхом збирання доказів особами, уповноваженими на складання відповідних протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 6 розділу І Інструкції № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Аналіз наведеного положення Інструкції містить можливість альтернативності огляду водія на стан сп`яніння і не визначає імперативність чи послідовність такого огляду, як наприклад, положення п.8 цієї Інструкції, що лише у випадку ДТП, внаслідок якої є травмовані чи загиблі регламентує обов`язковість проведення огляду на стан сп`яніння лише у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до п. 7 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до ч. 7 розділу І Інструкції № 1452/735 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку № 1103).

Аналогічне положення також визначено п.п. 1 та 6 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395.

Згідно до п. 8 Інструкції № 1452/735, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищезазначених нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння є обов`язковим.

Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння і в закладі охорони здоров`я, поліцейський у присутності двох свідків (а враховуючи зміни до ст. 266 КУпАП також із застосуванням технічних засобів відеозапису) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення матеріалів №1395).

Наведене дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння оформлена відповідним направленням, та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

Відмова особи від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути чіткою, зрозумілою, такою, яка не викликає сумнівів чи неоднозначного її тлумачення, та яка не залежить від будь-яких зовнішніх факторів, у тому числі і дій чи намірів інших осіб.

Аналогічні правові позиції неодноразово наводились у постановах апеляційних судів при перегляді постанов суддів першої інстанції у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків (а враховуючи зміни до ст. 266 КУпАП також із застосуванням технічних засобів відеозапису), що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Як зазначено вище, до протоколу про адміністративне правопорушення в порядку, який встановлено законом, долучено оптичний диск з двома файлами відеозапису подій, за яких, крім іншого, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ці два файли з відеозаписами мають назви «0000000__0027.МР4» (тривалість 30 хв. 00 сек.) та «0000000__0028.МР4» (тривалість 19 хв. 49 сек.)

Дослідивши ці відеозаписи, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

На 27 хв. 23 сек. відеозапису «0000000__0027.МР4» з`являється у кадрі ОСОБА_1 , у якого поліцейський запитує про те, коли він рухався, на що він відповідає, що точного не пам`ятає, однак це був ранок, на вулиці був туман та це було після 08 год.

В подальшому, поліцейський говорить ОСОБА_1 про те, що він під час спілкування відчуває запах алкоголю з порожнини рота та запитує, чи буде ОСОБА_1 проходити тест на алкоголь за допомогою приладу «ДРАГЕР», на що ОСОБА_1 відповідає, що відмовляється. В цей момент до поліцейського телефонують, при цьому, він знову повторно запитує у ОСОБА_1 чи він відмовляється від проходження огляду. Останній не надає жодної відповіді, а лише дивиться прямо. Поліцейський кладе слухавку телефону та запитує у ОСОБА_1 про те, чи вживав він, однак про яке вживання йде мова не зрозуміло. ОСОБА_1 говорить що не вживав. Поліцейський говорить що є запах. Після цього поліцейський звертається до ОСОБА_1 та говорить, що відносно нього буде складено протоколи за ст. 124 та 130 (якого кодексу не називає), саме за відмову, оскільки він відчуває запах (який запах не уточнює). Потім повторно запитує о якій годині він їхав, при цьому відеокамера переміщається на передню панель автомобіля, скоріше за все патрульного. Жодної відповіді на це запитання не чути.

При дослідженні відеозапису «0000000__0028.МР4» суддею встановлено, що на 10 хв. 51 сек. технічний засіб відеозапису, за допомого якої фіксувався відеозапис, знаходиться на передній панелі автомобіля (скоріше за все патрульного, судячи з символік на капоті) та увесь час проводиться відео зйомка проїзної частини дороги, будь-кого з поліцейських та інших осіб, у тому числі ОСОБА_1 на фрагменті відеозапису не видно. При цьому чутно голос, скоріше за все поліцейського, який до цього спілкувався з ОСОБА_1 , який запитує про те, «чи будете Ви проходити тест на алкоголь за допомогою приладу «Драгер» чи проїхати в лікарню для проведення тесту на алкоголь чи відмовляєтесь?». На це запитання чутно щось подібне на відповідь «Так», однак від кого прозвучала ця відповідь на відеозаписі не видно. Висновок про те, що ця відповідь була з боку ОСОБА_1 є сумнівним, у зв`язку з вищенаведеними обставинами.

Відеозапис закінчується на тому, що поліцейський на капоті автомобіля (скоріше за все патрульного) показує ОСОБА_1 місця, у якому він повинен власною рукою внести відомості у документи, які за зовнішніми ознаками схожі на протоколи про адміністративне правопорушення. При цьому на відеозаписі не чути розмову поліцейського та ОСОБА_1 , а лише видно наведені вище дії, оскільки засіб відеозапису знаходиться в салоні автомобіля.

Інших відомостей, які безпосередньо стосуються процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, матеріали відеозаписів не містять.

Після дослідження цих відеозаписів у судовому засіданні, ОСОБА_1 пояснив, що не мав ніяких ознак алкогольного сп`яніння, оскільки він був тверезий. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я він не відмовлявся.

Інші свідки жодних пояснень, зауважень, заперечень тощо не висловили.

Суддя приймає заперечення ОСОБА_1 до уваги, оскільки з файлів з відеозаписів вбачається, що його координація рухів не порушена, зокрема його хода та рухи тіла цілком відповідають звичайному фізіологічному стану людини, а тому, суддя приходить до висновку, що відображена у протоколі про адміністративне правопорушення ознака алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 як «порушення координації рухів» не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім цього, слід звернути увагу, що крім іншого, ОСОБА_1 інкримінувалась така ознака алкогольного сп`яніння як «почервоніння очей».

Таке зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення, як безпосередня ознака стану алкогольного сп`яніння не приймається суддею до уваги, оскільки наведена ознака взагалі не передбачена у переліку ознак алкогольного сп`яніння, які визначені Інструкцією № 1452/735.

Перелічені ознаки алкогольного сп`яніння («порушення координації рухів» та «почервоніння очей») у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , суддя розцінює як недостовірні відомості, які не підтверджуються жодними доказами у справі. У цьому випадку такі записи виконані з метою надання поліцейським формальної законності як вимозі для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння так і самої процедури проведення такого огляду.

Стосовно наявності такої ознаки алкогольного сп`яніння як «запах алкоголю з порожнини рота», суддя зазначає, що встановити наявність чи відсутність такої ознаки на момент подій, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, у судовому засіданні під час розгляду справи є фізично неможливо.

Судді є незрозумілим, до кого саме на відеозаписі «0000000__0028.МР4» повторно звертався поліцейський (скоріше за все поліцейський, судячи з голосу) із запитанням стосовно проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки в цей момент технічний засіб відеозапису був направлений на проїзну частину дороги та на відеозаписі нікого з людей не було видно.

Слід звернути увагу, що цей засіб відеозапису був таким, який використовується крім іншого у ручному режимі, він був переносним, про що безпосередньо свідчить сам запис, на якому видно, що він переміщався (з вулиці в авто і навпаки), тобто цей засіб не був чітко зафіксований на лобовому склі транспортного засобу та міг спрямовуватись поліцейськими своїм об`єктивом у будь-яку сторону для фіксації обстановки подій.

За таких обставин, зробити висновок про те, що це запитання взагалі було з боку поліцейських саме до ОСОБА_1 , та що це саме відповідь останнього, є лише припущенням, на якому у відповідності ст. 62 Конституції України не може ґрунтуватись звинувачення.

З урахуванням наведеного, суддя не вбачає об`єктивних, належних та зрозумілих обставин (в силу обстановки, яка відображалась на відеозаписі), за яких поліцейський не міг при повторному запитанні спрямувати об`єктив засобу відеозапису безпосередньо на ОСОБА_1 та отримати від нього чітку відповідь про відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння, у тому числі у закладі охорони здоров`я, що і було б одним із належних та допустимих доказів, які б без будь-яких сумнівів мали доказове значення у справі, свідчили про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я та спростовували його пояснення (що стосується того, що він не відмовився від огляду на стан сп`яніння у лікарні), які він надав у судовому засіданні.

Отже, за результатами дослідження відеозаписів, суддя приходить до обґрунтованого висновку, що надані у судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я цілком заслуговують на увагу, оскільки з відеозаписів видно, що поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння лише на приладі газоаналізаторі «ДРАГЕР». Останній відмовився, однак, в ході цієї розмови йому не пропонувалось та не вимагалось від нього пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Після цього, поліцейський прийняв рішення про складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 124 та ст. 130 (за яким кодексом не назвав) про що оголосив ОСОБА_1 , при цьому не з`ясував думки останнього щодо проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а тому, таке рішення поліцейського у цьому випадку було передчасним.

За встановлених обставин справи, суддя приходить до обґрунтованого висновку, що відомості, які відображені у складеному відносно ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення стосовно його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, не знайшли свого підтвердження, а тому, ці відомості не відповідають фактичним обставинам справи.

Слід звернути увагу, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у тому чи іншому діянні, оскільки він не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року).

З наведеного слідує висновок про те, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення повинні підтверджуватись долученими у встановленому законом порядку доказами, які відображають у своїй сукупності всю суть обставин протиправної поведінки правопорушника, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою презумпцій. За відсутності таких ознак чи презумпцій не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У цьому випадку суддя вбачає в діях поліцейського порушення вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, яке полягало у не направленні у заклад охорони здоров`я ОСОБА_1 після його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, який повинен був проводитись поліцейським на місці ДТП із застосуванням спеціальних технічних засобів.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Враховуючи вищенаведені у цій постанові правові висновки, норми законодавства, які регулюють порядок проходження водіїв огляду на стан алкогольного сп`яніння та встановлені фактичні обставини справи, суддя приходить до обґрунтованого висновку, що після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, який повинен був проводиться поліцейським на місці події із застосуванням спеціальних технічних засобів (зокрема приладу «Драгер»), поліцейські повинні були оформити направлення на огляд на стан алкогольного сп`яніння до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у такому закладі, зазначити про це у направленні та лише після цього складати протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з цим, крім всього вищенаведеного, суддею встановлено, що будь-яке направлення ОСОБА_1 для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я не оформлювалось. Про це, крім іншого, свідчить його відсутність у долучених до протоколу про адміністративне правопорушення матеріалах справи.

За відсутності відповідного такого направлення, вимога пройти огляд на стан сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я, не є законодавчо обґрунтованою, висунута не на підставах та з грубим порушенням порядку (процедури), встановленого чинним законодавством, без дотримання матеріально-правових та процесуальних норм останнього.

Відсутність такого направлення черговий раз підтверджує сумнів того, що на відеозаписі «0000000__0028.МР4» (відеозапис, на якому з незрозумілих причин здійснювалась відео фіксація проїзної частини дороги, та на якому нікого з людей не було видно) поліцейський (скоріше за все поліцейський, судячи з голосу) звертався із запитанням стосовно проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння («чи будете Ви проходити тест на алкоголь за допомогою приладу «Драгер» чи проїхати в лікарню для проведення тесту на алкоголь чи відмовляєтесь?») безпосередньо до ОСОБА_1 , а не до іншої особи, та що відповідь, схожа на «Так», прозвучала саме від ОСОБА_1 , а не від іншої особи.

Крім вище наведеного, слід звернути увагу, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення докази, зокрема файли з відеозаписом не містять такої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, у тому числі у закладі охорони здоров`я, яка б відповідала критеріям чіткої, зрозумілої і такої, яка не викликає сумнівів чи неоднозначного її тлумачення, та яка б не залежала від будь-яких зовнішніх факторів, у тому числі і дій чи намірів інших осіб, а також свідчила про те, що він у повній мірі розуміє наслідки такої відмови.

Як зазначалось вище, за ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього Рішення, Конституційний Суд України зазначає, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення з урахуванням, зокрема, розміру та характеру стягнень, для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суддя має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція цієї статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч.2 ст. 53 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і суддями, що здійснюють розгляд відповідних справ.

Застосовуючи до справ про адміністративні правопорушення принципи кримінального провадження поліцейські, відповідно до загальних засад ст. 20 КПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинні були детально проінформувати ОСОБА_1 про сутність висунутої ними вимоги, порядку вчинення певних процесуальних дій та наслідків, які можуть для нього настати як у випадку проходження, так і у випадку відмови від проходження огляду на стан сп`яніння і роз`яснити права передбачені ст. 268 КУпАП. Лише при наявності усіх зазначених обставин поліцейський може складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, що вчинене у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що у своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону цього адміністративного правопорушення (до аналогічних висновків при перегляді постанови судді першої інстанції дійшов Київський апеляційний суд у справі № 761/30354/19 (у першій інстанції), провадження № 33/824/3443/2019 (у апеляційній інстанції)).

Однак, аналіз зібраних у справі доказів дає підстави стверджувати, що поліцейські при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП зазначених вимог закону не дотримались. Зокрема, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 не роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (у тому числі у закладі охорони здоров`я), а лише формально сказано, що на нього буде складено протоколи за ст. 124 та 130 (навіть не називаючи якого кодексу чи закону) …«за відмову…. оскільки відчутно запах»….. (цитата слів поліцейського на фрагменті відеозапису 0000000__0027.МР4 ).

З цього також слідує вмотивований висновок, що такі дії поліцейських беззаперечно стали наслідком порушення визначених законодавством прав ОСОБА_1 як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено неприпустимість ігнорування прав осіб, які притягаються до відповідальності.

Безпосередньо до самого протоколу про адміністративне правопорушення, складеного за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , суддя також вважає за необхідне зазначити наступне, оскільки на переконання судді, це має важливе значення при розгляді цієї справи.

Відповідно до положень ст.ст. 254, 255 та 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, який відповідним чином повинен бути оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

Тому, в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх, у тому числі, і судовий розгляд.

З наведеного слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Аналіз цієї статті зокрема свідчить про обов`язок уповноважених осіб, які за законом мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення відображати суть вчиненого адміністративного правопорушення у повній мірі, з урахуванням конкретних обставин справи. Протокол про адміністративне правопорушення повинен містити всю необхідну інформацію щодо неправомірних дій чи бездіяльності особи, що забезпечить їх правильну кваліфікацію та притягнення особи до відповідальності за належною статтею Кодексу.

Зокрема у ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Натомість, поліцейський, який складав протокол про адміністративне правопорушення цих вимог не дотримався та як наслідок у протоколі про адміністративне правопорушення зазначив, що ОСОБА_1 …. «від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за допомогою «ДРАГЕРА» та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП»….

Поняття «медичний огляд» у диспозиції ст. 266 КУпАП відсутнє. Відображена у протоколі про адміністративне правопорушення суть адміністративного правопорушення щодо відмови від проходження медичного огляду, тим більше за допомогою приладу «ДРАГЕРА» (за допомогою якого безпосередньо сам медичний огляд не проводиться) суперечить вимогам ст. 266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103, та відповідно не передбачає притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вірним, у цьому випадку за наведених правових норм, було б наступне зазначення поліцейським суті правопорушення: ….. «від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу (події у випадку ДТП) з використанням спеціального технічного засобу газоаналізатору Drager (зазначивши його модель і номер), а також в закладі охорони здоров`я водій (П.І.Б. водія) відмовився»… Однак, з незрозумілих для судді причин, поліцейський цих вимог не дотримався та виклав суть правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка не відповідає вимогам закону.

Як зазначалось вище, рішенням ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) визначено, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно, суддя цим зазначенням не змінює суть адміністративного правопорушення, а наводить приклад вірного зазначення такої суті, з метою її подальшого врахування поліцейськими при виконанні службових обов`язків, для підвищення їх рівня юридичної обізнаності та професіоналізму при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно водіїв транспортних засобів, у разі вчинення ними таких правопорушення у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України слідує, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява N 926/08), а також на встановлені суддею обставини цієї справи, суддя приходить до висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та їх аргументація є сумнівними. Наявність цих сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Крім цього, суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, що є недопустимим.

Також до вищенаведеного слід зазначити, що суддею в ході розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, а тому, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази не можуть бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на встановлені обставини справи, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Питання судових витрат суддя вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення.

Оскільки у цьому випадку за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП адміністративне стягнення не накладається, а провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю, відповідно судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7, 36, 40-1, 124, 130, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, керуючись ст. 22 КУпАП, обмежитись відносно нього усним зауваженням.

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу зазначеного адміністративного правопорушення, закрити провадження у справі.

Тимчасово вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 17.01.2012 року, повернути ОСОБА_1 .

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя Н.П. Слободян