Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
22.06.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн (десять тисяч двісті гривень) із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, зі сплатою у дохід держави судового збору в розмірі 420,40 грн на підставі п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".
Згідно постанови, 17.11.2020 о 22 годині 51 хвилин, у м. Ужгороді, на перехресті проспекту Свободи та вулиці Джамбула, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Шкода Суперб», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою: м. Ужгород, вул. С. Мартина, 4А.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що транспортним засобом не керував, що добре видно з відеозапису місця події, що не перебував за кермом автомобіля. Стверджує, що висновок лікаря нарколога, що міститься в матеріалах справи є недійсним, оскільки вказаний висновок не містить підпису посадової особи Національної Поліції України, яка направила ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння. Також вказує на те, що факт притягнення його до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП 18.11.2020 о 00.22 год не підтверджує факт керування ним транспортним засобом 17.11.2020 о 22.51 год. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, розгляд справи про адміністративне правопорушення неодноразово відкладався, зокрема 15.03.2021, 06.10.2021 за заявами захисників Терпелюка Т. П., а також 20.04.2022. Слід також відмітити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не з`явився до суду, хоча обізнаний з тим, що в суді розглядається справа щодо нього, про що свідчить у тому числі довідка про доставку SMS - повідомлень від 03.05.2022, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від апелянта не надходило, і те, під час розгляду апеляційної скарги була присутня матір особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , яка підтвердила, що сину відомо про розгляд справи.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Згідно з положеннями ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №299891, 17.11.2020, о 22 год 51 хв, у м. Ужгороді, на перехресті проспекту Свободи та вулиці Джамбула, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Шкода Суперб», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою: м. Ужгород, вул. С.Мартина, 4А. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 у графі «Пояснення» вказав, що зі змістом протоколу він не погоджується, адже за кермом автомобіля не перебував. Те, що копію процесуального документу апелянт отримав, свідчить його особистий підпис.
Висновком лікаря КНП «ЗОМЦПЗ та МД» №422 від 17.11.2020 ОСОБА_3 щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння підтверджено, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Своїм підписом у медичному висновку ОСОБА_1 засвідчив, що погодився з його змістом, не заперечив той факт, що результати проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі є достовірними (а. с. 2).
Відповідно до рапорту лейтенанта поліції Семенюк М. В., автомобіль марки «Шкода Суперб», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 поліцейські зупинили 17.11.2020 за порушення водієм правил дорожнього руху. З рапорту убачається, що водій пересів на заднє сидіння автомобіля та стверджував, що це не він керував транспортним засобом. Під час спілкування з водієм у нього були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі він погодився. Результат освідування - 1, 64 % проміле алкоголю (а. с. 3).
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3444974, убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 4).
Зі змісту акту медичного огляду №422 від 17.11.2020, убачається, що у результаті проведення освідування за допомогою приладу «Драгер 6820» ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, - 1, 64 % проміле алкоголю (а. с. 38).
На відеозаписі, що міститься на DVD - диску відображена подія, яка мала місце 17.11.2020, яка відбувалася та фіксувалася у хронологічній послідовності. Так, на відеоматеріалі безперервно та повно зафіксовано факт порушення водієм автомобіля марки «Шкода Суперб», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 вимог п.14.6 а ПДР, за що відносно нього складено постанову про накладення адміністративного стягнення. На відеозаписі відображено, що поліцейські, наздогнавши автомобіль марки «Шкода Суперб», д.н.з. НОМЕР_1 , відтак наблизившись до нього, помітили, що у транспортному засобі ймовірно намагаються пересісти на заднє пасажирське сидіння. Підійшовши до транспортного засобу, працівники поліції виявили, що у автомобілі, крім пасажирки, яка перебувала на передньому сидінні, знаходиться ОСОБА_1 , який вочевидь пересів з водійського на заднє пасажирське сидіння. Інших осіб, крім вищевказаних, у салоні автомобіля не було, з транспортного засобу ніхто не виходив. На пропозицію поліцейських надати документи, що посвідчують особу водія, і ОСОБА_1 , і пасажирка автомобіля, яка спочатку стверджувала, що є ймовірність що це вона керувала транспортним засобом, категорично відмовилися. На пропозицію поліцейських пройти освідування, ОСОБА_1 погодився. Під час огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі за допомогою приладу «Драгер 6820», результат якого виявився позитивним 1, 64 % проміле, ОСОБА_1 жодних заперечень, скарг чи зауважень щодо процедури направлення чи проведення освідування не висловлював. Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто йому було відомо про вчинене ним правопорушення, а також роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в них були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що вони зацікавлені у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейські при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли виключно у межах наданих їм повноважень.
Окрім цього, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікарки - нарколога КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ», яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склала висновок про перебування водія у нетверезому стані, були підстави для фальсифікації вищевказаних документів щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейських та лікарки - нарколога у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення, медичному висновку, постанові про накладення адміністративного стягнення, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейські та лікарка при виконанні своїх посадових обов`язків діяли виключно в межах наданих їм повноважень.
Апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_1 щодо невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, є необґрунтованими, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить, що саме ОСОБА_1 , а не інша особа керував транспортним засобом і саме він, а не хто-небудь інший пройшов освідування в установленому законом порядку у закладі охорони здоров`я за допомогою приладу «Драгер 6820».
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що за кермом автомобіля був не він, а інша особа, оскільки такі спростовуються наведеними вище доказами. У цьому контексті, апеляційний суд враховує і те, що докази на підтвердження того, що ці доводи є слушними, у матеріалах справи відсутні, їх ОСОБА_1 не надав ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані при розгляді апеляційної скарги. Водночас, постановою про накладення адміністративного стягнення, а також відеозаписом з бодікамер поліцейського безумовно підтверджено, що підставою зупинки транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_1 було порушення ним ПДР, за яке передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122. Накладене вказаною постановою адміністративне стягнення, а саме штраф у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять гривень) ОСОБА_1 сплатив, що свідчить про те, що факт порушення водієм правил дорожнього руху апелянт не заперечує.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, апеляційний суд розцінює як спосіб самозахисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вказане твердження спростовується у тому числі відеозаписом, з якого чітко вбачається, що у транспортному засобі перебувало тільки двоє осіб пасажирка на передньому сидінні, яка вагалася з відповіддю чи саме вона не керувала транспортним засобом, і яка згодом це заперечила, і ОСОБА_1 , який погодився пройти огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, результати освідування не оскаржував.
Жодних доказів того, що працівники поліції здійснювали який-небудь тиск або вплив на водія ОСОБА_1 з метою сфальсифікувати матеріали справи чи задля примушування водія пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я як і того, що він звертався до відповідних правоохоронних органів із заявами чи скаргами на неправомірні дії поліцейських, матеріали справи не містять.
При оцінці тверджень ОСОБА_1 відносно того, що медичний висновок лікаря-нарколога слід визнати недійсним, оскільки такий був складений з порушенням Інструкції, вказаний документ не містить підпису посадової особи Національної поліції України, яка направила водія ОСОБА_1 на огляд, апеляційний суд такі відхиляє.
Судом першої інстанції досліджено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №422 від 17.11.2020, згідно з яким на момент проведення огляду ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Встановлення такого стану було проведено в установленому порядку у лікарки-нарколога ОСОБА_3 у КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ».
Окрім того, матеріали справи містять Акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №422 від 17.11.2020, який надійшов із КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ», відповідно до якого було встановлено, що за результатами проведення освідування за допомогою приладу «Драгер 6820», ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані 1, 64 % проміле алкоголю.
На переконання апеляційного суду, медичний висновок разом з актом огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів є належними, допустимими та достовірними доказами у справі, адже вказані процесуальні документи містять всі необхідні відомості, які передбачені Інструкцією, а саме: щодо обстежуваної особи» поліцейських, які направили цю особу на освідування; заклад охорони здоров`я, де проводиться огляд; відомості про технічний засіб «Драгер 6820» за допомогою якого провели освідування; дані про лікаря-нарколога; висновки за результатами огляду.
Отже, апеляційний суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважає необґрунтованими та безпідставними доводи ОСОБА_1 та розцінює такі дії як намагання апелянта ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2. 9 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не є підставою для закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП з огляду на те, що керування транспортним засобом у стані сп`яніння є умисним, грубим правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван Стан