Номер провадження: 33/813/31/22
Головуючий у першій інстанції Коваленко В.М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участі секретаря судового засідання: Гарбуз В.О.,

за участі адвокатів: МойсеенкоМ.О.,

Тюріна О.В.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, закрито за відсутністю складу та подій адміністративного правопорушення на підставі п.1.ст.247 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 909086 від 05.11.2021р. зазначено, що 03.09.2021р. о 19 годині 00 хвилин за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська 59/61, ОСОБА_2 пошкодив два задніх колеса на автомобілі БМВ д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим вчинив дрібне хуліганство, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 17З КУпАП.

У ході розгляду справи ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що дрібного хуліганства не вчиняв. 03.09.2021р., приблизно о 19 годині на вул. Преображенській, 59/61 у м. Одесі його автомобілю заблокував проїзд автомобіль БМВ, у зв`язку з чим він декілька разів вдарив ногою у переднє праве колесо. Гумове покриття коліс він не пошкоджував та хуліганських дій не вчиняв.

ОСОБА_1 під час розгляду справи пояснив, що у вказані у протоколі час та місці він припаркував автомобіль як і інші водії та пішов через дорогу на зустріч. Через деякий час він побачив як ОСОБА_2 підійшов до свого автомобілю з дівчиною. Його автомобіль йому дещо заважав, тому що він був неправильно припаркований, у зв`язку з чим він декілька разів вдарив по передньому колесу ногою, а потім присів біля заднього колеса і проколов його, а саме він пошкодив заднє праве колесо - зробив боковий поріз.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, закрито за відсутністю складу та подій адміністративного правопорушення на підставі п.1.ст.247 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 як потерпілий, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою ОСОБА_2 визнати винним та притягнути його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а також стягнути з нього на користь скаржника майнову шкоду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1)Судом першої інстанції не обґрунтовано висновок про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

2)Суд також неправильно зазначив про відсутність доказів по справі.

3)Судом не були допитані свідки, не були витребувані необхідні матеріали, не вівся протокол судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 належним чином дотримані.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 173 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 22.12. 2006р. «Про судову практику у справах про хуліганство» дрібне хуліганство - це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій.

Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, під якою необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, що належать, як правило, до сфери статевих відносин, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності. Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язаній манері.

Для всіх випадків дрібного хуліганства характерним є ігнорування волі та бажання оточення, прагнення нав`язати свою волю, а точніше свавілля.

ОСОБА_2 не визнав вину у скоєному адміністративному правопорушенні.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності у діях ОСОБА_2 складу правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП.

Так, в ході судового розгляду судом першої інстанції правильно було встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт з приводу паркування автомобіля та перешкоди для руху, яка виникла для останнього, однак, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. В діях останнього не вбачається кваліфікуючих ознак дрібного хуліганства, передбачених диспозицією вказаної статті. Не зазначені такі ознаки і в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому діючим КУпАП не передбачено відповідальності за навмисне пошкодження чужого майна, яке не підпадає під ознаки ст. 194 ККУ. Тому питання відшкодуванням завданої майнової шкоди, у випадку доведеності вини особи, має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

За даних обставини, у діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, дійсно відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

З цими доводами суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повністю погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

ОСОБА_1 не надано жодного належного доказу нанесеної шкоди.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті. Більш того, обов`язкового ведення протоколу судового засідання при розгляді справ про адміністративні правопорушення не передбачено діючими нормами законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік