Провадження № 33/4808/264/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Горина В.М. на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп., -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 13.12.2021 року об 17 год. 10 хв в м. Івано-Франківську по вул. Івасюка, 60, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Toyota RAV4 » н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» та у лікаря-нарколога в медичному закладі, в присутності двох свідків, відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник ОСОБА_1 адвокат Горин В.М. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова суду не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, інкриміноване правопорушення не вчиняв та з постановою суду не згідний.

Зазначає, що ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції неодноразово намагався довести свою невинність та просив, щоб його доставили на освідування в Обласний наркологічний диспансер, оскільки він не довіряє приладам, які йому пропонувались для проходження відповідного огляду, що є беззаперечним фактом, що проглядається на відео з нагрудної камери відео реєстратора працівника поліції.

Сторона захисту зазначає, що ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення, в яких вказав, що не порушував ПДР при керуванні транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння не перебував та чітко усвідомлював послідовність його дій. Він є директором фірми і в той день перевозив значну суму грошей, про які не хотів розголошувати працівникам поліції, тому не хотів залишати автомобіль на узбіччі дороги та проїхати в обласний наркологічний центр. Він попросив, щоб на місце події прибув його товариш ОСОБА_2 , після чого бажав проїхати в медичний центр на освідування для визначення стану сп`яніння. Однак, працівники поліції примушували словесно ОСОБА_1 , щоб той відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у наркологічному центрі, оскільки останній відмовився від проходження огляду за допомогою приладу Драгер.

Апелянт наголошує на тому, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, Акт огляду на стан сп`яніння був складений працівниками поліції в присутності свідків в той час, коли ОСОБА_1 просив проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у наркологічному центрі, та жодної відмови від такого огляду ним не висловлювалось, а навпаки ОСОБА_1 наполягав на проведенні огляду в наркологічному центрі.

Свідки, які підписали Акт огляду до завершення складання матеріалів про адміністративне правопорушення не були присутніми. Працівники поліції всупереч нормам чинного законодавства порушили Інструкцію з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, та своїми неправомірними діями спровокували настання даної події у визнанні винуватим ОСОБА_3 у тому, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В направленні на огляд водія відсутні дані у графі «результат огляду», однак зазначено що ОСОБА_1 доставлений до медичного закладу інспектором поліції Самборським Д.Р., що свідчить про те, що працівниками поліції скоро поспішно було складено матеріали справи.

Зазначає, що працівниками поліції не було озвучено причину зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та не додано до справи жодного доказу про порушення водієм ПДР.

Апелянт наголошує на тому, що матеріали справи не містять даних на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. Розглядаючи справу, суд не перевірив достовірність вказаних суперечностей, та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, підійшовши до спрощеного підходу розгляду справи без допиту свідків та призначення експертиз.

Зазначає, що постанова суду не відповідає вимогам КУпАП, винесена з порушенням матеріальних та процесуальних прав.

За таких обставин, просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М. щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Суд дійшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненому доводиться даними з протоколу серії ААБ №289085 від 13.12.2021 про адміністративне правопорушення, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, направленням на огляд від 13.12.2021, письмовими поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відеозаписами, долученими до матеріалів адміністративної справи та переглянутими в судовому засіданні, усними поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні.

Так, постанова суду була ухвалена за присутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М. в судовому засіданні, які мали змогу надати необхідні докази та доводи ф організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Судом зазначено, що ОСОБА_1 , якому роз`яснено вимоги ст. 268 КУпАП, свою вину у вчинені інкримінованого йому правопорушенні не визнав та вказав, що справді керував автомобілем, однак в стані сп`яніння не перебував, від проходження огляду не відмовлявся та хотів пройти його в медичному закладі, але в зв`язку із тим, що в той день він перевозив в своїй машині велику суму грошей, не хотів залишати машину саму і чекав, поки приїде хтось із його знайомих, кому він міг би довіряти, однак працівникам поліції про це не вказав.

Судом були заслухані доводи захисника, який просив із врахуванням усіх допущених працівниками поліції порушень вимог чинного законодавства провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Судом було заслухано пояснення свідка ОСОБА_2 , який вказав, що до нього 13.12.2021 року подзвонив ОСОБА_1 , який вказав, що його зупинили працівники поліції і потрібно забрати автомобіль. Приблизно через одну годину від моменту дзвінка він приїхав на місце зупинки, однак на освідування ОСОБА_1 так і не взяли.

Судом при ухваленні рішення по справі досліджено протокол про адміністративне правопорушення та інші докази у справі, на підставі яких суд прийшов до висновку, що протокол відповідає вимогам КУпАП, відповідно до якого правопорушник з наявними ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, від дачі пояснень в протоколі та від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення відмовився, а матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час зупинки та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Судом обґрунтовано зроблено висновок, що працівниками поліції були виконані вимоги закону при складенні протоколу ОСОБА_1 та були роз`яснені його права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Судом першої інстанції також враховано, що доказове значення має не саме визнання або заперечення ОСОБА_1 своєї вини, а та конкретна інформація про обставини, що мають значення для справи, тобто фактичні дані щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Перевіривши сукупність доказів в справі, суд вважав, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт відмови ОСОБА_1 пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції перевірялись доводи ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, а відмовився проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, оскільки не довіряє приладу Драгер та був готовий поїхати в медичний заклад, однак у зв`язку з тим, що в нього в автомобілі знаходилася велика сума коштів, він хотів викликати іншу особу і після цього вже поїхати в мед заклад.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вищевказані доводи ОСОБА_1 не доводять відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки фактично свідчать про затягування часу для ухилення від проходження огляду.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 289085 від 13 грудня 2021 року, водій ОСОБА_1 13.12.2021 року об 17 год. 10 хв в м. Івано-Франківську по вул. Івасюка, 60, керував транспортним засобом марки «Toyota RAV4 » н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки на стан сп`яніння та у лікаря-нарколога в медичному закладі, в присутності двох свідків, відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Івано-Франківській області Самборським Д.Р., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська.

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , їх анкетні дані, правильність яких засвідчена їх власноручними підписами.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано Акт огляду, направлення, пояснення, відео з боді камери 0363, 01336, відео з реєстратора.

Зазначено, що особу встановлено на підставі посвідчення водія через додаток Дія. Працівниками поліції Поплавському Р.М. тимчасовий дозвіл не видався на право керування транспортним засобом, посвідчення водія у останнього також не було вилучено.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що особа від дачі пояснень відмовилась.

В протоколі про адміністративне правопорушення міститься відмітка працівника поліції про те, що особа, яка притягається до відповідальності, відмовилась від підписання протоколу.

В матеріалах справи наявні оригінал та копія протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1). Відеозаписи долучені до матеріалів справи містять відомості про те, що працівником поліції було ознайомлено ОСОБА_1 зі складеним відносно нього протоколу, який відмовився від підписання протоколу про його ознайомлення та отримання його копії. ОСОБА_1 неодноразово наголошував працівникові поліції про те, що не буде підписуватись в протоколі.

В матеріалах справи наявна копія протоколу про адміністративне правопорушення, однак відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції свідчать про те, що працівник поліції намагався вручити копію протоколу про адміністративне правопорушення під підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак ОСОБА_1 відмовився від отримання копії протоколу та розписатись за його отримання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у тому випадку, коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчила про те, що він не бажав використовувати надані йому права з метою ефективного захисту своїх інтересів та намагався своїми діями ускладнити працівникам поліції виконання покладених на них обов`язків.

Разом з тим, сукупність вищевказаних обставин свідчить, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом висунутого стосовно нього обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, розумів його сутність та мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що адвокат Горин В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 вважає, що дії працівників поліції свідчили про здійснення психологічного тиску на його підзахисного та не відповідали вимогам закону, оскільки останні мали можливість виконати вимоги ОСОБА_1 та дочекатись прибуття ОСОБА_2 , який мав забезпечити збереження транспортного засобу. Вважав, що оформлення працівником поліції адміністративних матеріалів не відповідають вимогам закону, всі здобуті докази слід вважати неналежними та недопустимими доказами у справі.

Перевіряючи вищевказані доводи щодо психологічного тиску працівниками поліції словами чи іншими діями на ОСОБА_1 з метою визнати його факт керування транспортним засобом та зобов`язати пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального засобу чи проїхати у медичний заклад, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку"

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи про вчинення правопорушення іншими особами можуть бути повно та всебічно перевірені тільки в межах відповідного кримінального провадження, яке проводиться стосовно вищевказаних осіб.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, апеляційний суд вважає, що факт неправомірних дій працівників поліції, застосування ними психологічного тиску та перевищення своїх повноважень може бути встановлено тільки в межах кримінального провадження стосовно вищевказаних осіб, оскільки встановлення вказаних обставин пов`язано із правом вказаних осіб на презумпцію невинуватості.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що матеріали справи не містять даних про обґрунтованість вищевказаних доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М.

Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено доказів, які свідчать про те, що працівники поліції перевищували свої повноваження, застосовували фізичне чи психологічне насильство при спілкуванні із ОСОБА_1 та висловлення пропозиції проходження огляду на визначення стану сп`яніння, сфальсифікували протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, які не відповідають фактичним обставинам.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушенні, апеляційний суд приймає до уваги обставини за яких було зупинено транспортний засіб та, які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння поліцейським за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, зі змісту відеозапису відео реєстратора п патрульного автомобіля вбачається, що автомобіль марки «Toyota RAV4 » н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції за допомогою світлових та звукових сигналів патрульного автомобіля поліції, дані водія якого було встановлено за допомогою додатку Дія.

З нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що працівник поліції повідомив водія ОСОБА_1 про причини зупинки транспортного засобу під його керуванням, а саме за керування транспортним засобом із безпідставним маневруванням на дорозі, який не надав для перевірки документи на транспортний засіб та посвідчення водія, а дані водія були встановлені за допомогою додатку Дія.

В ході спілкування із водієм ОСОБА_7 у працівника поліції виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння про що повідомив водія ОСОБА_1 та запропонував пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Відеозаписом зафіксовано, що працівниками поліції були запрошені свідки та в їхній присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння поліцейським на місці зупинки за допомогою приладу Драгер.

Дані відеозаписів з відео реєстраторів нагрудних камер працівника поліції містять дані того, що ОСОБА_1 намагався уникнути проходження відповідного огляду, просив його відпустити, оскільки він практично вже приїхав додому та наголошував, що подібна ситуація у нього склалась вперше в житті.

В присутності свідків ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та забажав проїхати в обласний наркологічний диспансер для проходження відповідного огляду.

Відеозаписом зафіксовано, як працівник поліції встановлює особисті дані свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , їх місце проживання та вносить їх в акт огляду та підписання документів свідками.

Відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 дійсно просив поліцейських надати йому час для того щоб подзвонити сторонній особі, яка б забрала його транспортний засіб. Працівник поліції повідомив, що автомобіль залишиться на місці зупинки, а ОСОБА_1 слід проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння.

Працівник поліції наголосив, що у випадку залишення ОСОБА_1 в автомобілі та відмові проїхати до медичного закладу для проходження відповідного огляду, його дії будуть розцінюватись як відмова від проходження огляду та уникнення від відповідальності. Поліцейський вказував на наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та повідомив, що у випадку відмови ОСОБА_9 від проходження огляду у медичному закладі, стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, оскільки він не виконує вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся від пропозиції працівника поліції пройти огляд на визначення стану сп`яніння в медичному закладі, мотивуючи свою відмову тим, що він не може залишити транспортний засіб і необхідно дочекатися сторонньої особи, які він передасть керування транспортним засобом. ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся вийти з автомобіля та прослідувати з працівниками поліції до медичного закладу для проходження огляду.

Відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції містять дані того, що ОСОБА_1 наголошував на тому, що чекає знайомого, а тому відмовляється вийти з автомобіля, після чого він був попереджений працівником поліції про те, що такі дії будуть розцінені працівником поліції як відмова від проходження огляду і стосовно нього буде складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 неодноразово повідомляв працівнику поліції, що не бажає виходити з автомобіля, а тому він не буде їхати до медичного закладу для проходження відповідного огляду. Дану відмову від проходження огляду у медичному закладі ОСОБА_1 повторив у присутності свідків та наголосив, що працівник поліції може писати протокол.

Відеозаписи містять дані того, що по приїзду ОСОБА_2 , автомобіль марки «Toyota RAV4 » н.з. НОМЕР_1 , було передано у його керування при наданні працівнику поліції даних посвідчення водія ОСОБА_2 працівник поліції повідомив ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не може здійснювати керування автомобілем в подальшому, на що останній повідомив, що він це розуміє.

На відеозаписах з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення та отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд приймає до уваги, що працівником поліції ОСОБА_1 неодноразово були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Таким чином, із відеозапису відео реєстратора з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу Драгер та в медичному закладі на відповідні неодноразові пропозицій працівника поліції. Працівником поліції Поплавського Р.М. було повідомлено про складання матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП, від отримання та підписання якого правопорушник відмовився.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Так, до матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_1 у зв`язку із виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. В графі акту огляду зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від його проведення. В акті також зазначено дані свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 із їх даними проживання та власноручними підписами.

В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія, відповідно до якого водій ОСОБА_1 направлявся до КНП «ПНЦ ІФ ОР» о 17. 25 год. 13.12.2021 року у результаті наявності ознак: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці. У графі «особу на огляд у заклад здоров`я доставив» вказані дані інспектора поліції, що не є ознакою того, що ОСОБА_1 дійсно був доставлений працівником поліції до медичного закладу, оскільки долучені відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції дають підстави для перевірки таких даних та з яких вбачається, що ОСОБА_1 відмовився проїхати до медичного закладу для проходження відповідного огляду.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, складання відповідного направлення на огляд водія у медичному закладі не є обов`язковим, оскільки за своїм правовим значенням вищевказаний документ є правовою підставою для проведення огляду лікарем медичного закладу.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.5), з яких вбачається, що вони 13.12.2021 року були запрошені працівниками бути присутніми в якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП і в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки або у лікаря нарколога в закладі охорони здоров`я, про що свідки засвідчили власноручними підписами. В поясненнях свідків зазначено, що вони були присутніми в якості свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №289085.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні .

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було зупинено транспортний засіб під керування ОСОБА_1 , свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував того, що вищевказані відеозаписи стосується обставин, які пов`язані із звинуваченням його у вчиненні правопорушення, не заперечував факт керування ним транспортним засобом, однак стверджував, що не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння і хотів пройти відповідний огляд у медичному закладі після приїзду сторонньої особи, який він зможе передати транспортний засіб на зберігання. Вказував, що у транспортному засобі знаходилась значна сума грошей, яку він не мав можливості взяти із собою в медичний заклад і яку не бажав залишати в автомобілі без нагляду.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 та його захисника про те, що останній не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки вищевказане твердження повністю суперечить сукупності досліджених судом доказів та відеозапису з відеореєстраторів працівників поліції.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не може бути звільнений від адміністративної відповідальності, оскільки не діяв в умовах крайньої необхідності, перебуваючи в стані необхідної оборони чи у стані неосудності.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи ОСОБА_1 стосовно наявності в нього значної суми грошей під час зупинки поліцейськими транспортного засобу під його керуванням носять бездоказовий голослівний характер та не підтверджуються жодними доказами по справі.

Разом з тим, апеляційний суд неодноразово зазначав, що відмова водія транспортного засобу від проходження огляду в медичному закладі мотивована необхідністю забезпечити збереження транспортного засобу та наявних в ньому цінностей, не звільняє від відповідальності, оскільки за своїм змістом спрямована на невиконання вимог п.2.5 ПДР та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Вказане правопорушення може бути вчинено водієм транспортного засобу як до проведення такого огляду, так і під час його проведення.

Апеляційний суд вважає, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП та, що останні зловживаючи своїми повноваженнями, сфальсифікували докази по справі.

За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння поліцейським за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки огляд водія на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти такий огляд.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Горина В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв