Справа №443/839/22
Провадження №3/443/434/22
ПОСТАНОВА

іменем України

01 серпня 2022 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши матеріали, які надійшли із Відділення поліції №1 Стрийського РУП ГУНП України у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за частиною 2 статті 173-2 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 08.07.2022 о 15 год 00 хв перебуваючи за місцем проживання своєї співмешканки за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , в ході якого обзивав останню нецензурними словами, чинив моральний та психологічний тиск, вчинивши правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 12.07.2022 близько 18 год 00 хв перебуваючи за місцем проживання своєї співмешканки за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , в ході якого обзивав останню нецензурними словами, чинив моральний та психологічний тиск, вчинивши правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 16.07.2022 близько 10 год 00 хв перебуваючи за місцем проживання своєї співмешканки за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , в ході якого обзивав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чинив моральний та психологічний тиск, що могло привести до погіршення всихологічного здоров`я ОСОБА_2 , вчинивши правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

У суді ОСОБА_1 вину у вчиненні зазначених тотожних адміністративних правопорушень визнав повністю, підтвердив викладені у протоколах обставини, щиро розкаявся.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши протоколи про адміністративне правопорушення та додані до них матеріали, доходить такого висновку.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 173-2 КУпАП, адміністративним правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно з диспозицією частини 2 статті 173-2 КУпАП, адміністративним правопорушенням є ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (7 грудня 2017 року № 2229-VIII) визначено, що домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Дії ОСОБА_1 у протоколах про адміністративне правопорушення кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 173-2 КУпАП з тих мотивів, що він повторно протягом року вчинив домашнє насильство.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, суду надано:

протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАБ №912998 від 16.07.2022, ВАБ №912999 від 16.07.2022 та ВАВ №184846 від 17.07.2022, згідно з яким ОСОБА_1 08.07.2022, 12.07.2022 та 16.07.2022 у АДРЕСА_1 повторно протягом року вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 ;

рапорти від 08.07.2022, 12.07.2022 та 16.07.2022, якими повідомлено начальника правоохоронного органу про встановлення обставин, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 дій, які підпадають під ознаки домашнього насильства;

заяви ОСОБА_2 , якими вона повідомила про вчинення її співмешканцем ОСОБА_1 08.07.2022, 12.07.2022 та 16.07.2022 стосовно неї домашнього насильства;

поясненнями ОСОБА_2 , які відповідають обставинам, викладеним у протоколах про адміністративне правопорушення;

поясненнями ОСОБА_1 по суті правопорушення та даними ним у суді добровільно, за власної згоди, які узгоджуються між собою та з матеріалами справи, підтверджують викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини, та в яких він визнав вину у вчиненні зазначених тотожних правопорушень.

Суд зауважує, що наявна в матеріалах справи постанова Жидачівського районного суду Львівської області від 16.02.2022, яка набрала законної сили, підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 14.12.2021 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП та визнання його винним у його вчиненні.

Однак, відповідно до цієї постанови ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням та закрито провадження у справі.

Інших доказів вчинення ОСОБА_1 протягом року адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та накладення на нього за це адміністративного стягнення матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, є ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Положеннями статті 24 КУпАП встановлено види адміністративних стягнень. Так, адміністративними стягненнями є: попередження; штраф; оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; громадські роботи; виправні роботи; суспільно корисні роботи; адміністративний арешт; арешт з утриманням на гауптвахті.

Також, частиною 2 статті 24 КУпАП передбачено, що Законами України може бути встановлено й інші, крім зазначених у цій статті, види адміністративних стягнень.

Водночас, усне зауваження, встановлене статтею 22 КУпАП, не відноситься до адміністративних стягнень у розумінні статті 24 КУпАП.

Таким чином, з огляду на відсутність інших доказів вчинення ОСОБА_1 дії (дій), передбаченої (них) частиною 1 статті 173-2 КУпАП, за вчинення якої (яких) його протягом року було піддано адміністративному стягненню, суд доходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

Однак, суд зазначає, що наявні у матеріалах справи безпосередньо досліджені судом докази (письмові докази, пояснення потерпілої та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності) беззаперечно свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Суд зауважує, що одним із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначених у статті 1 КУпАП, є відповідальність перед суспільством.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають визначення меж судового розгляду, зокрема права суду змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення. Однак, відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Європейський Суд з прав людини у пункті 55 справи «Гурепка проти України» вказав, що «з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції, та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції (див. Engel and others v. the Netherlands, judgment of 8 June 1976, Series A no. 22, параграфи 82-83; Ozturk v. Germany, judgment of 21 February 1984, Series A no. 73, параграфи 48-50; Escoubetv. Belgium judgment [GC], no.26780/95, параграф 32, ECHR 1999-VII; Ezeh and Connors v. the United Kingdom [GC], nos.39665/98 and 40086/98, ECHR 2003-X).

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення, зокрема щодо врегулювання визначення меж судового розгляду в частині права суду змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення. Проте діючий Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає відповідну статтю, а тому у цьому випадку слід застосувати аналогію права.

Так, відповідно до частини 3 статті 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За наведених вище обставин, з метою виконання завдання КУпАП та недопущення уникнення винною особою встановленої законом відповідальності, суд доходить переконання, що слід вийти за межі висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, та змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення з частини 2 статті 173-2 КУпАП на частину 1 статті 173-2 КУпАП. Зміна правової кваліфікації судом покращує становище ОСОБА_1 та узгоджується із завданнями КУпАП.

Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, тобто умисного вчинення ним діяння психологічного характеру (образи, погрози), внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілій ОСОБА_2 , тому його дії слід кваліфікувати як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , суд враховує: характер вчинених ним тотожних правопорушень; особу правопорушника, який посередньо характеризується за місцем проживання; ступінь його вини у вчинених тотожних правопорушеннях, передбачених частиною 1 статті 173-2 КУпАП, яка доведена повністю; обставину, яка пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення щире розкаяння винного, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, а також зважає на те, що ОСОБА_1 вчинив кілька тотожних адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же суддею, тому суд вважає, що відповідно до вимог статті 36 КУпАП на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді громадських робіт. Накладення на ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення є необхідним для досягнення мети його застосування.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, статтею 4 ЗУ «Про судовий збір»,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 173-2 КУпАП, і накласти стягнення з урахуванням частини 2 статті 36 КУпАП, у межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді громадських робіт на строк 40 (сорок) годин.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.І. Павлів