ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 952/81/20 Головуючий суддя І інстанції Яценко Є. І.
Провадження № 33/818/425/22 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Шестакова В.І., а також захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Бідила Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зачепилівського районного суду Харківської області від 18 червня 2020 року стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1964 року народження, громадянин України, мешканець м. Мелітополь Запорізької області,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,Є а провадження справі стосовно нього закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Також цією постаново провадження по справі стосовно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Украпїни, мешканця м. Ізмаїл Одеської області

- закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 , 23.01.2020, близько 5 год. 30 хв. на 122 км швидкісної траси «Харків-Сімферополь» порушив правила дорожнього руху, а саме п.п.2.3, 15.2 та 15.11 ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Крім того до суд першої інстанції зазначив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 390414, ОСОБА_2 23.01.2020, близько 5 год 30 хв. на 122 км швидкісної траси «Харків-Сімферополь» порушив вимоги п.п.2.3Б та 12.2 ПДР України, в результаті чого було пошкоджено транспортні засоби та вантаж.

Постановою Зачепилівського районного суду Харківської області від 25.02.2020 року (арк. 29), вищевказані протоколи про адміністративні правопорушення, як такі, що стосуються одного ДТП, об`єднані в одне провадження.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову судді Зачепилівського районного суду Харківської області від 18 червня 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на те, що він виконав усі вимоги Правил дорожнього руху України, а саме виставив знак аварійної зупинки, увімкнув ліхтар та повісив світловідображаючий жилет на задню ліву частину напівпричепу свого автомобіля, та вважає, що у іншого учасника ДТП була можливість його бачити, а тому у скоєнні ДТП, на його думку, винним є інший учасник пригоди - ОСОБА_2 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги, з урахуванням пояснень його захисника, повідомлений належним чином.

09 лютого 2022 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій він просив розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі.

Крім того, в судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 , не з`явився, про час та місце розгляду його апеляційної скарги, з урахуванням пояснень його захисника, повідомлений належним чином.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_3 адвокат Шестаков В.І. повідомив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про час та місце розгляду справи, однак останній не має можливості приймати участь в судовому засіданні та уповноважив захищати його без його участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі та без участі ОСОБА_2 однак за участю їх захисників.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Шестакова В.І., який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 в повному обсязі та просив її задовольнити, а також пояснення захисника Бідила Т.О., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав постанову судді законною і обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості схеми місця ДТП, відомості висновку судової автотехнічної експертизи.

Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 390413 (арк. 5), ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, чим порушив п.2.3д, 15.2 та 15.11 ПДР України.

Належить взяти до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг ОСОБА_1 на дії працівників поліції під час складення протоколу стосовно нього, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які працівник поліції зафіксував у протоколі, відповідають дійсності.

Крім того, відповідно до вимог п. 9.10 ПДР України, разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі:

а) скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

б) вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

Відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 8) вбачається, що ОСОБА_1 дійсно виставив знак аварійної зупинки, але на відстані 25 м. від задньої частини свого автомобіля.

Отже, у разі вимушеної зупинки поза межами населеного пункту з обмеженою оглядовістю внаслідок темної пори доби, ОСОБА_1 повинен був встановити знак аварійної зупинки на відстані не менш ніж 40 метрів від свого автомобіля, чого він не зробив, що об`єктивно свідчить про наявність в його діях порушення вимог ПДР України.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 15.11 ПДР України, у темну пору доби і в умовах недостатньої видимості стоянка поза населеними пунктами дозволяється лише на майданчиках для стоянки або за межами дороги.

В матеріалах справи містяться світлини місця події (арк. 9-12), які були зроблені безпосередньо після зіткнення автомобілів. З відомостей цих світлин об`єктивно вбачається, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 припаркований поза населеним пунктом на проїжджій частині швидкісної траси та у цьому місці стоянки відсутній майданчик для стоянки автомобілів. Також об`єктивно вбачається (арк. 11), що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , не повністю з`їхав з проїжджої частини, що свідчить про порушення ним вимог п. 15.2 ПДР України.

Крім цього , відповідно до відомостей висновку експерта (арк. 72) вбачається, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 15.11 та 15.4 ПДР України. Технічна можливість попередити ДТП, для водія ОСОБА_1 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п. 15.11 та 15.14 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 15.11 та 15.4 ПДР України, та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3Д, 15.2, 15.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , згідно змісту доводів його апеляційної скарги, ставить питання щодо встановлення винуватості іншого водія у здійснені дій, що привели до ДТП, але при цьому безпідставно посилається на відсутність своєї винуватості.

При цьому належить врахувати, що відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції передчасно закрив провадження у справі стосовно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, невірно застосувавши норму процесуального та матеріального права.

Закриваючи провадження у справі стосовно ОСОБА_2 , суд першої інстанції послався на висновок експерта № 5497 від 27.04.2020 року (арк. 68-72).

Відповідно до відомостей цього висновку вбачається, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2. та 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія ОСОБА_2 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості попередити наїзд на автомобіль ДАФ з напівпричепом шляхом виконання ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія ОСОБА_2 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної очки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Такі висновки експерт зробив посилаючись на відомості письмових пояснень саме ОСОБА_2 (арк. 56).

Натомість, 02 червня 2021 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Шестакова В.І., в якому він просив долучити до матеріалів справи експертний висновок № 15675 від 07.10.2020 року.

Дослідивши цей висновок об`єктивно вбачається, що він не був предметом розгляду в суді першої інстанції. Проте, цей висновок зроблений експертом тієї ж самої експертної установи, що і висновок, що досліджувався судом першої інстанції. Також цей висновок складений на підставі тих самих пояснень водіїв та відповідно до тих самих обставин події, які містяться в письмових поясненнях ОСОБА_2 (арк. 56), які враховувались експертом під час проведення попереднього експертного дослідження.

Відповідно до висновку експерта № 15675, в даній дорожньо-транспортній обстановці водій автомобіля ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.2 та п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Обрана водієм ОСОБА_2 швидкість руху автомобіля 80 км/год. відповідала умовам видимості елементів проїзної частини дороги, як при русі зі 100% завантаженням, так і при русі без завантаження, а його дії по вибору швидкості руху відповідали вимогам п. 12.2 ПДР України. В даному випадку водій ОСОБА_2 при знаходженні на відставні 75 м. від місця контакту мав технічну можливість уникнути зіткнення із автомобілем ДАФ з моменту виявлення перешкоди шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди при знаходженні автомобіля ДАФ на відстані 75 м. від місця контакту із автомобілем ДАФ з напівпричіпом.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Шестаков В.І. пояснив, що під час проведення експертизи, яка була досліджена судом першої інстанції, експерт не взяв до уваги та не досліджував того факту, що водій ОСОБА_2 , згідно його письмових пояснень, на відстані 40-50 метрів виявив знак аварійної зупинки, а не припаркований автомобіль, а тому вважав, що такі дослідження не були об`єктивними.

Зокрема вбачається, що в своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що він побачив вантажний автомобіль та знак на відставні 45-50 метрів (арк. 56)

Відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 8), знак аварійної зупинки розташований на відстані 25 метрів від задніх габаритів автомобіля, яким керував ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи письмові пояснення ОСОБА_2 , об`єктивно вбачається, що знак аварійної зупинки він побачив за 45-50 метрів, тобто до припаркованого автомобіля залишалося ще 25 метрів, а тому суд апеляційної інстанції вважає такі пояснення захисника Шестакова В.І. слушними, а висновок експерта № 15675 таким, що заслуговує на увагу, оскільки він ґрунтується виключно на відомостях, які досліджувалися судом першої інстанції.

Наявність фактичних відомостей у справі, об`єктивно свідчить, що суд першої інстанції однобічно та неповно надав їм оцінку, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_2 , які він надав працівникам поліції безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди (арк. 35) вбачається, що він не зміг вчасно зреагувати на зміну дорожньої обстановки, що, враховуючи відомості висновку експерта № 15675, щодо можливості своєчасно побачити припаркований автомобіль, об`єктивно свідчить про наявність в діях водія ОСОБА_2 порушень вимог п. 12.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Волкова Д.В. будь-яких відомостей, на спростування цих висновків надати не зміг. Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що обумовлює скасування постанови суду першої інстанції в цій частині та часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з норм ч. 8 ст. 294 КУпАП.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Між тим, відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Більш того, згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до вимог п. 7 ст. 247 КУпАП, провадженя у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопоурення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 34), ОСОБА_2 скоїв правопорушення 23.01.2020 року, тобто на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції строк, передбачений ст. 38 закінчився.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Зачепилівського районного суду Харківської області від 18.06.2020 року скасувати в частині закриття провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП стосовно ОСОБА_2 та в цій частині прийняти нову постанову на підставі ст. 294 КУпАП.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження у справі стосовно ОСОБА_2 закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

В решті постанову судді Зачепилівського районного суду Харківської області від 18.06.2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков