Номер провадження 33/816/52/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/11533/21 за апеляційною скаргою захисника ОГОРІЛКА Ю. М. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.11.2021, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОГОРІЛКО Ю. М. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки у матеріалах справи міститься акт огляду на стан сп`яніння, який не проводився, результати відсутні, пояснення свідків написані працівником патрульної поліції, з відео не видно, що свідки були присутні при діях, які вони підтвердили своїми підписами у протоколі, акті та поясненнях. У жодному з документів, які додані до протоколу не зафіксовано факту відмови особи від проходження огляду, у справі та у відео відсутні докази про інформування особи про порядок застосування спеціального технічного засобу, відеоряд не є безперервним, відсутні докази притягнення до відповідальності саме водія, а не пасажира. Відсутні будь-які обставини, які б вказували на можливий стан алкогольного сп`яніння особи і на законність та обґрунтованість вимог працівників поліції пройти огляд.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.11.2021 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування т/з на строк один рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови, 05.09.2021 о 04:44 ОСОБА_2 в м. Суми по вул. Іллінська в районі буд. 75 керував т/з Мercedes-Benz CLK200, н. з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу працівників поліції про зупинку т/з, подану проблисковим маячками синього, червоного кольорів та спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. 05.09.2021 о 04:44 ОСОБА_2 в м. Суми по вул. Іллінська в районі буд. 75 керував т/з Mercedes-Benz CLK200, н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці; від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці запинки та в найближчому закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду апеляційної скарги, сторони в судове засідання не з`явились, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі - Конвенція), «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).

У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Таким чином, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності сторін, що не суперечить положенням ст. 268, 271, 294 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протоколи про адміністративне правопорушення від 05.09.2021 серії ААБ № 205243, ААБ № 205848, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що водій ОСОБА_2 керуючи т/з у стані алкогольного сп`яніння, не виконав вимогу працівників поліції про зупинку т/з, подану проблисковим маячками синього, червоного кольорів та спеціальним звуковим сигналом, чим порушив п. 2.4 і 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, а саме:

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складений у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно якого огляд на стан сп`яніння не проводився (а. с. 3);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 05.09.2021 (а. с. 4, 5), згідно яких у їх присутності працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т/з із застосуванням приладу газоаналізатор алкотест «Drager Alcotest 6820», на що останній пересів на заднє пасажирське сидіння, заблокувався в автомобілі та ухилився від проходження огляду на місці зупинки т/з. Також ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду в найближчому закладі охорони здоров`я для встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння (а. с. 4, 5);

- постановою про накладення стягнення у справі про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО № 4729160 від 05.09.2021 за ч. 2 ст. 122 КУпАП (а. с. 6);

- довідкою АП УПП в Сумській області від 06.09.2021, згідно якої на підставі відомостей ІТС «Інформаційний портал Національної поліції» ОСОБА_2 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 30.01.2018, яке було вилучене 26.08.2021 УПП в Одеській області в порядку ст. 265-1 КУпАП та знаходиться в УПП в Одеській області ДПП (а. с. 7);

- відеозаписами подій (а. с. 9, 29), зідно яких водія ОСОБА_2 було зупинено і у останнього були явні ознаки алкогольного сп?яніння. При зупинці т/з ОСОБА_2 намагався пересісти з водійського сидіння на заднє пасажирське сидіння. Інших осіб, крім водія ОСОБА_2 в салоні т/з не було, з автомобіля ніхто не виходив. Водієві було запропоновано на місці зупиники т/з пройти огляд на стан сп?яніння в присутності 2-х свідків, однак він відмовився, а також відмовився проходити медичний огляг в найближчому закладі охорони здоров`я.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_2 побоювався виходити з автомобіля, оскільки більше години на нього вчиняли тиск працівники поліції, які не представились всупереч ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію», апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки надання оцінки вказаним діям поліцейських є завданням іншого провадження і зазначені обставини ніяким чином не впливають на обов`язок особи, яка керує т/з, виконувати вимоги п. 2.5 ПДР. При цьому з відеозапису подій чітко убачається, що працівниками поліції після зупинення т/з під керуванням водія ОСОБА_2 була пояснена причина зупинки і останні представились.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги захисника з приводу відсутності будь-яких обставин, які б вказували на можливий стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 , і законність та обґрунтованість вимог працівників поліції пройти відповідний огляд, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та наведеним вище і дослідженим в судовому засіданні доказам.

Зокрема, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому і поліцейським спочатку, і суддею суду першої інстанції у подальшому правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками сп`яніння, так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану алкогольного сп`яніння.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові правильно присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі X «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Таким чином, водій ОСОБА_2 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, незалежно від причин, які стали підставою для зупинки т/з, водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього. При цьому вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) - відмова особи, яка керує т/з, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, конкретний пункт ПДР - 2.5 і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, пояснення правопорушника, свідків відмови тощо.

Посилання захисника Огорілка Ю. М. про відсутність доказів відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння, не заслуговує на увагу і задоволенню не підлягає, оскільки протирічить доказам у справі, а саме відеозапису подій, згідно яких водію неодноразово пропонувалось працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки його т/з, так і у найближчому закладі охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо небезперервного відеозапису подій також задоволенню не підлягають, оскільки вказаний відеозапис підтверджує у повному обсязі усі ті обставини, які підлягають установленню в ході судового розгляду справи, містить усі ті факти, з огляду на які можливо зробити висновок про винність чи невинність ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, за обставин, викладених як у протоколах про адміністративні правопорушення, так і у постанові судді. Тобто, відео фіксація як доказ має значення у справі лише у тому разі, коли вона підтверджує чи навпаки спростовує, вчинення особою адміністративного правопорушення, а не фіксацію будь-яких інших подій, що не мають відношення для встановлення складу конкретного правопорушення, або обставин, що підлягають з`ясуванню і установленню судом при розгляді справи (ст. 245, 247, 254, 251, 278 і 280 КУпАП). При цьому відсутність безперервності відеозапису не є безумовною підставою для визнання його недопустимим доказом.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність у справі протоколу за ст. 122 КУпАП, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно вимог ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення за ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого до справи приєднана копія постанови серії ЕАО № 4729160, за якою ОСОБА_2. притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Будь-яких доказів того, що працівники поліції здійснювали який-небудь тиск/вплив на водія ОСОБА_2 з метою примушування його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я як і того, що він звертався до відповідних правоохоронних органів із заявами чи скаргами на неправомірні дії поліцейських, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколів за ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення - ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.11.2021 відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОГОРІЛКА Ю. М. на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов