ПОСТАНОВА

Справа № 285/461/22

провадження № 3/0285/634/22

11 лютого 2022 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Михайловська А.В. розглянувши матеріали, що надійшли від Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання - АДРЕСА_1 , місце роботи - не працює,

за ч.1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 25.01.2022 року ВАВ № 359371 слідує, що 25.01.2022 року о 14 год. 30 хв. по вул. Варшавській в с. Гульськ ОСОБА_1 перебував на вулиці без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні, чим порушив правила карантину, а саме п.п.2.2 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року ( зі змінами ) та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, вину визнає

З врахуванням того, що розгляд протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.44-3 КУпАП не вимагає обов`язкової участі особи, відносно якої йде розгляд, а тому з метою недопущення порушення строків розгляду справи та зловживання процесуальними правами, керуючись ст. 268 КУпАП, вважаю за можливе розглянути справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши адміністративний матеріал, приходжу до наступного висновку.

Диспозиція ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, тобто є бланкетною.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу та її спеціальний статус» визначено вичерпний перелік документів, які можуть посвідчити особу та підтвердити її громадянство України або спеціальний статус. При цьому, зазначеним законом не передбачено іншого порядку посвідчення особи, зокрема таким, як зі слів та бази ІТС ІПНП, що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення .

Отже, протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей на підставі якого документу (назва документа, серія, №, ким і коли виданий) було встановлено особу ОСОБА_1 , що в свою чергу позбавляє суд прийти до висновку, що саме ця особа перебувала на вулиці без документів.

Також до протоколу не долучено доказів, з яких можливо було б дійти висновку, що саме особа, яка зазначена в протоколі, вчинила адміністративне правопорушення.

Отже, крім протоколу про адміністративне правопорушення в матеріалах справи відсутні будь- які докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 44-3 КУпАП (пояснення свідків, відеозапис тощо).

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАПадміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Щодо визнання вини ОСОБА_1 , що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення та його заяві, то останнє є лише суб`єктивним ставленням до події, що відбулася та, з урахуванням ст. 62 Конституції, не є безумовним доказом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44-3, 247, 283, 284 КУпАП, суддя, -

постановила :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 44-3 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А.В.Михайловська