Дата документу 27.06.2022 Справа № 554/4783/22
Справа № 554/4783/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«27» червня 2022 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Сметаніна А.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з УПП в Полтавській області у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий,

- за ч.1 ст. 44-3, ст. ст. 173, 185 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2022 року о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 , перебував на вулиці за адресою м. Полтава, біля будинку №56 вул. Залізна та вул. Сковороди 2 «Б», без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні, чим порушив п.п. 2 п.2-2 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року, зі змінами відповідно до постанови КМУ № 630 від 27.05.2022 року.

Крім того, 11 червня 2022 року о 21 годині 03 хвилин, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою м. Полтава, біля будинку №56 по вул. Залізна та вул. Сковороди 2 «Б», вчинив дрібне хуліганство, а саме виражався нецензурною лайкою в громадському місці в бік працівників поліції та громадян України, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Також, 11 червня 2022 року о 21 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 , перебуваючи на вулиці за адресою м. Полтава, вул. Сковороди 2 «Б», не виконував неодноразове законне розпорядження (вимогу) про припинення правопорушення, а саме дрібного хуліганства в формі нецензурної лайки в бік працівників поліції та погрози фізичною розправою.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить відеозапис з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого ОСОБА_1 було повідомлено, що розгляд протоколів про адміністративне правопорушення відносно нього відбудеться 27.06.2022 року о 10.00 годин в Октябрському районному суді м. Полтави.Про права та обов?язки, передбачені ст. ст. 55,56,59,63 Конституції України та ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 також було повідомлено, про що свідчить відеозапис з нагрудної камери поліцейського. Жодних клопотань чи заяв від ОСОБА_1 не надходило.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника ОСОБА_1 суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами. Однак у ч. 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 29 рішення по справі "Надточій проти України" Суд зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Проте, відповідно до практики Європейського суду, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», сторони в розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Важливе значення мають і висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" - заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відносно нього в суді, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, жодних заяви чи клопотань не направляв, а отже ОСОБА_1 не добросовісно користувався належними йому процесуальними правами та не виконував належним чином процесуальні обов`язки, в зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши протоколи про адміністративне правопорушення, матеріали, додані до них, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 44-3 КУпАП визначено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 передбачено, що на всій території України встановлено карантин. Постановами Кабінету Міністрів України дію карантину на території України було неодноразово продовжено.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236, до якої Постановою КМУ № 630 від 27.05.2022 року, внесено зміни, на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється, перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП підтверджується зібраними у справі матеріалами: даними протоколу про адміністративне правопорушення від 11.06.2022 року; відеозаписом з нагрудної камери.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, згідно з якою передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно зі ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Аналізуючи рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004, можна дійти до висновку, що розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за правопорушення повинно бути співмірним з правопорушенням.

Санкція ч.1 ст. 44-3 КУпАП тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а отже тяжкість призначеного покарання не відповідає вчиненому ОСОБА_1 правопорушенню, оскільки мінімальний штраф, передбачений санкцією вказаної частини становить 17 000 грн., максимальний 34 000 грн., а отже, суд вважає, що покарання за вчинені правопорушником дії є явно неспівмірним та несправедливим.

На підставі всіх вищевикладених фактів, враховуючи особу винного, обставини вчинення ним правопорушення, а також, що вчинене ним діяння хоча й містило в собі усі юридичні ознаки, що характеризують правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, однак внаслідок конкретних обставин справи не відповідало тій суспільній небезпечності, яка є типовою для цього виду правопорушення та не призвело до настання будь-яких тяжких наслідків, суд приходить до висновку, що є всі підстави вважати, що ОСОБА_1 зробив відповідні висновки, не буде в подальшому допускати такої поведінки, тому, з урахуванням вимог ст. 22 КУпАП, вважає можливим в даному випадку досягти виховних та попереджувальних заходів без застосування до правопорушника заходів адміністративного впливу, обмежившись усним зауваженням.

Також вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень передбачених ст. 173 та ст. 185 КУпАП підтверджується зібраними у справі матеріалами: даними протоколів про адміністративне правопорушення від 11.06.2022 року; відеозаписом з нагрудної камери.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП, згідно з якою передбачена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян та ст. 185 КУпАП, згідно з якою передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Згідно з вимогами ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При визначенні виду й міри адміністративного стягнення, згідно ст. 33 КУпАП, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.

З огляду на ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень, особу правопорушника, інші обставини в справі, вважаю за необхідне призначити ОСОБА_1 адміністративне покарання у рамках санкції статті встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у вигляді штрафу.

Крім того, відповідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

При цьому, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір справляється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлюється Законом України «Про державний бюджет» на відповідний календарний рік та станом на 01 січня 2022 року, згідно Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 2481 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 9, 22, 33, 36, ч.1 ст. 44-3, ст. ст. 173, 185, 245, 251, 252, 280, 283, 284, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 44-3 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, закривши провадження у справі в цій частині.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173, 185 КУпАП.

Призначити ОСОБА_1 адміністративне покарання у вигляді штрафу у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок (отримувач коштів: ГУК у Полтавській області/м. Полтаві/21081100;код отримувача(кодЄДРПОУ): 37959255; Банк: Казначейство України (ЕАП); номер рахунку (IBAN): UA0016712; код класифікації доходів бюджету: 21081100) в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Строк пред`явлення постанови до виконання до 27 вересня 2022 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у 15-денний строк з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Октябрського районного

суду м. Полтави: А.В. Сметаніна