Номер провадження: 33/813/768/22
Номер справи місцевого суду: 506/6/22
Головуючий у першій інстанції Чеботаренко О. Л.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М.,

при секретарі Павлючук Ю.В.,

за участю: ОСОБА_1 та його адвоката Осокіна С.Ю.,

переглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №099832 від 16.12.2021р., ОСОБА_1 16 грудня 2021 року о 00.22 год. в с. Малаївці Окнянського р-ну Одеської обл., керував транспортним засобом ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, нечітка мова, порушення координації рухів, поведінка не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку як на місці зупинки, так і в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортних засобів строком на один рік. Також стягнуто судовий збір 496,20 гривень (а.с. 34-37).

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій зазначає, що постанова Красноокнянського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року є незаконною, необґрунтованою та винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просить її скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його адвоката Осокіна С.Ю., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1)протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №099832 від 16.12.2021р. (а.с. 1);

2)відеозаписом із відеореєстраторів, наданого працівниками поліції (диск а.с. 3).

Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 16 грудня 2021 року о 00.22 год. в с. Малаївці Окнянського р-ну Одеської обл., керував транспортним засобом ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду в встановленому законному поряду, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги про те, що 16.12.2021р. о 00.22 год. в с. Малаївці Окнянського р-ну Одеської обл., ОСОБА_1 не керував транспортним засобом ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом насправді знаходився його знайомий, який побачивши працівників поліції злякався, кинув автомобіль на подвір`ї ОСОБА_1 та побіг додому, з огляду на наступне.

Так, судом був досліджений відеозапис із відеореєстратора працівників поліції, згідно якого вбачається, що автомобіль ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 не зупиняється на вимогу працівників поліції, подану за допомогою увімкненого спеціального світлового сигналу червоного та синього кольору.

Шляхом переслідування на патрульному автомобілі, працівниками поліції було затримано водія, яким виявився ОСОБА_1 , присутність інших осіб відеозаписом не зафіксовано. Далі в ході розмови працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що останній відмовився. Також на відеозаписі зафіксовано факт оголошення ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення та факт відмови ОСОБА_1 від підпису протоколу (диск а.с. 3).

Відсутність безперервного відеозапису обставин події не спростовує висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП.

Апеляційний суд також повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, відносно того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки як вказано в постанові з моменту зупинки поліцейського автомобіля до моменту відповіді водія на привітання поліцейського минуло близько 12 секунд, з моменту привітання поліцейського з водієм до моменту відповіді водія 2 секунди, після чого через 39 секунд водій повідомив, що він вдома відпочиває. За такий короткий проміжок часу, якби ОСОБА_1 дійсно вже відпочивав у будинку, він би не встиг одягнутись, в тому числі надіти верхній одяг, шапку та взуття і вже бути надворі біля автомобіля. Крім того, після звуків дверці автомобіля, що відкрилася та закрилася (після зупинки авто) жодних інших осіб, окрім працівників поліції та водія авто, не було і розмова зі сторони ОСОБА_2 після привітання почалася з фрази «Ми вдома, хлопці», а не зі з`ясування обставин подій.

Позиція ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом, а за кермом насправді знаходився його знайомий, який побачивши працівників поліції злякався, кинув автомобіль на подвір`ї ОСОБА_1 та побіг додому, розцінюється апеляційним судом як спроба уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Наданий працівниками поліції відеозапис із відеореєстратора відображає із достатньою повнотою стан водія ОСОБА_1 , його поведінку та те, що співробітники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення діяли згідно до вимог чинного законодавства та у відповідності до процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння та оформлення результатів такого огляду.

Відеозапис є об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій. Також, підтверджує обставини, викладенні в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відеозапис з нагрудного відеореєстратора апеляційний суд визнає належним та допустим доказом по справі, та бере його до увагу. Оскільки, надаючи такі докази, уповноважена особа виконувала свій обов`язок, передбачений ст. 251 КУпАП щодо збирання доказів.

Крім того, при розгляді справ про адміністративне правопорушення суд оцінює всі докази як окремо так і в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відеозапис був долучений працівника поліції до протоколу про адміністративне правопорушення відносно, про що був зроблений відповідний запис в протоколі та разом з іншими матеріалами направлений до суду першої інстанції.

Таким чином, посилання апелянта на те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не може бути визнаний доказом у справі, не ґрунтується на нормах КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення ним вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Зазначений висновок суду також відповідає завданням КУпАП, яким є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький