Справа № 463/8333/22
Провадження № 3/463/2091/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року суддя Личаківського районного суду м.Львова Грицко Р.Р., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Васіва Ю.М., потерпілого ОСОБА_1 , законного представника потерпілого - ОСОБА_2 , представника законного представника потерпілого - адвоката Торонні А.М., розглянувши матеріали справи, які надійшли від т.в.о. заступника начальника Львівського районного управління поліції № 1 ГУ Національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого на посаді директора ТзОВ «ЛЕОБРУК», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 135606 від 04.11.2022 року, ОСОБА_1 18.10.2022 року близько 22 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив психологічне домашнє насильство відносно свого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: виражався нецензурною лайкою, голосно кричав, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазначив, що психологічного насильства відносно сина не вчиняв. Повідомив, що дійсно 18.10.2022 року близько 22 год. 00 хв. він зателефонував до сина ОСОБА_3 , щоб з`ясувати коли останній прийде до нього, так як декілька днів поспіль син постійно відмовлявся приходити, вказуючи різні причини. Вказав, що дійсно він з сином розмовляв на підвищеному тоні, однак жодної нецензурної лайки в сторону сина не було та жодних погроз з його боку про позбавлення матеріальних благ сина не озвучувалось. Разом з тим, зазначив, що після цієї розмови, він більше з сином не спілкувався, оскільки його колишня дружина змінила сину номер телефону, вважає, що дитина знаходиться під впливом матері та озвучує те, що повідомляє йому матір. Вся ця ситуація виникла після того, коли він звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, а тому на його думку всі ці звернення у поліцію спровоковані тим, щоб збирати негативну характеристику для подання доказів у вказаній справі, так як до моменту звернення до суду з позовом його колишня дружина ніколи не зверталась до правоохоронних органів з приводу вчинення домашнього насильства, хоча остання зазначає, що такі дії ним вчинялися систематично. Крім того, зазначив, що із складеним протоколом він не погодився про що зазначив у такому. Також зазначив, що коли надавав пояснення працівникам поліції то зазначив, що обставини на які він посилається можуть підтвердити його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак працівники поліції не з`ясували ці обставини у його батьків. Щодо психологічного висновку практичного психолога ОСОБА_6 від 02.11.2022 року яким було встановлено, що дитина Авраам став жертвою психологічного насильства та свідком психологічного і фізичного насилля зі сторони батька, то такий просив до уваги не приймати, так як вважає, що висновок складений на замовлення його дружини, крім цього, цей висновок не приймався судом до уваги при ухваленні рішення за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису щодо нього.

В судовому засіданні представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Васів Ю.М. зазначив, що заява ОСОБА_2 на підставі якої було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення відносно його довірителя написана з метою збирання доказів у справі за позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

Неповнолітній ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що мав конфлікт з батьком у жовтні місяці, бо не хотів піти до нього ночувати, як того вимагав батько. Через це батько, подзвонивши на його телефон почав кричати на нього і вживати щодо нього нецензурну лайку, яку чула його мати так як він ввімкнув телефон на гучномовець. Після даної події, батько більше з ним не спілкувався, в школу чи додому до нього не приходив, також не телефонує. Інколи він спілкується із старшим братом, який проживає разом з батьком.

В судовому засіданні законний представник потерпілого - ОСОБА_2 пояснила, що була свідком телефонної розмови її колишнього чоловіка з сином ОСОБА_3 . Зазначила, що 18.10.2022 року у вечірній час її колишній чоловік зателефонував до сина та змушував останнього прийти до нього, на що син відмовився. Під час їхнього розмови ОСОБА_1 почав кричати на сина та висловлюватись нецензурною лайкою. Вказані дії призвели до пригніченого стану сина, страху та манії переслідування, син боїться відвідувати спортивні гуртки через страх, що батько за ним стежить та переслідує. Ці обставини змусили її, як матір, звернутися за психологічною допомогою для сина, стверджує, що син боїться, переживає, що батько за ним стежить.

Представник законного представника потерпілого - адвокат Торонні А.М. вказала, що дитина була піддана психологічному насильству, так як батько через погрози намагався змусити дитину прийти до нього до дому. Також зазначила, що ОСОБА_1 систематично вчиняє дії насильницького характеру по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 135606 від 04.11.2022 року, копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.10.2022 року від ОСОБА_2 , письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , дитини ОСОБА_1 , висновок психолога від 02.11.2022 року, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона ст.173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Дитина, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи зміст протоколу про адміністративне правопорушення, у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насиллю» являється постраждалою дитиною від насильницьких дій батька ОСОБА_1 , оскільки відносно дитини та за його участі вчинялось психологічне насильство, тому за захистом прав та інтересів постраждалої дитини звернулась законний представник - мати дитини ОСОБА_2 .

За змістом протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.10.2022 року від ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство відносно спільного малолітнього сина Авраама, разом з тим написання ОСОБА_2 заяви та пояснень останньої працівникам поліції не може свідчити про вчинення ОСОБА_1 відносно дитини психологічного насильства.

Так, законний представник потерпілого ОСОБА_2 а також її представник - адвокат Торонні А.М. в судовому засіданні зазначили, що психологічне насильство з боку ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_1 має систематичний характер. Проте, судом такі пояснення до уваги не приймаються, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази неодноразових звернень на адресу органів Національної поліції з боку ОСОБА_2 за захистом від домашнього насильства, оскільки саме на державні органи покладається захист та охорона дітей від домашнього насилля у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насиллю», разом з тим, такі докази не були подані і в судовому засіданні.

Крім того, судом критично оцінено психологічний висновок практичного психолога ОСОБА_6 від 02.11.2022 року, наданий ОСОБА_2 на підтвердження вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства відносно малолітнього сина, оскільки із даного висновку вбачається, що його було зроблено на замовлення ОСОБА_2 , а також, у висновку висловлено загальне припущення щодо можливості впливу конфліктних відносин на психіку малолітнього ОСОБА_1 його батьком ОСОБА_1 .

Висновок психолога може засвідчувати лише про наявність конфліктних взаємовідносин між батьком та сином, проте не підтверджує конкретних фактів вчинення батьком домашнього насильства у будь-якій формі.

Судом встановлено, що дійсно між батьком та сином виник конфлікт, але завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого чи можливість завдання такої шкоди будь якими доказами не доведено, так як з пояснення сторін встановлено, що конфлікт виник на побутовому ґрунті щодо місця знаходження дитини у певний період часу.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід зазначити, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

І тому суд звертає увагу на те, що не кожний конфлікт у сім`ї сам по собі є насильством, за який з точки зору ч.1 ст.173-2 КУпАП має настати адміністративна відповідальність.

При цьому, докази, які би підтверджували факт умисного вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства в матеріалах справи відсутні, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду справи. Саме по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, оскільки, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Крім того, всупереч вимогам ч.1 ст.173-2 КУпАП, у матеріалах справи відсутні докази того, що внаслідок дій ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_1 була завдана шкода психічному здоров`ю.

За змістом ст.ст.279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатись суддею у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на обставини, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають протоколу, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами статей 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи. Недотримання цих вимог порушує право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з цим, суд враховує також практику ЄСПЛ. Так, у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 дані щодо порушення суспільних відносин у сфері захисту прав громадян, а саме вчинення насильства у сім`ї, об`єктивно не підтверджуються та ставлять під сумнів факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, так як, у нього був відсутній намір на заподіяння шкоди психічному здоров`ю своєму малолітньому сину, враховуючи ч.3 ст.62 Конституції України, в якій зазначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому дана справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ч.1 ст.173-2, ст.ст.247, 268, 279, 280, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Грицко Р.Р.