ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2022 Справа №607/11243/22

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк В.М., за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Балабана П.О., представника потерпілої Нужди С.Ф.,

розглянувши матеріали, які надійшли від УПП в Тернопільській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ,

за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18 серпня 2022 року серії ВАБ №853649 ОСОБА_1 18.08.2022 року о 21:20 в АДРЕСА_3 умисно висловлювався нецензурною лексикою в сторону своєї дружини ОСОБА_2 , чим спричинив психологічне насильство, за що передбачена відповідальність за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він жодного психологічного насильства не вчиняв. В той день отримав від родички дружини повідомлення про те, що його колишня дружина перебуває в стресовому стані, переживаючи за двох малолітніх дітей вирішив разом із братом дружини, своєю сестрою та чоловіком сестри поїхати до неї, пересвідчитися що з дітьми все добре. Нецензурною лексикою не висловлювався, однак дружина викликала поліцію.

Захисник особи яка притягується до адміністративної відповідальності просить закрити провадження по справі, вважає, що вина ОСОБА_1 не доведена.

Представник потерпілої просить притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вважає, що факт вчинення домашнього насильства є доведеним.

Дослідивши докази, суддя доходить до висновку, що провадження по справі слід закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, виходячи із такого.

Частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі словесні образи, погрози, приниження тощо спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі, перелічені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника.

Під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

В обґрунтування доведеності вини у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення посилається на пояснення та заяви ОСОБА_2 про вчинення відносно неї сімейного насильства.

Разом з тим відомості надані в письмових поясненнях потерпілої, так і в її заяві не підтверджуються факти вчинення адміністративного правопорушення. Зокрема в письмових поясненнях потерпіла повідомляє про факти, які мали місце за тиждень до часу, який зазначений в протоколі.

Більше того, на відеозаписах нагрудних камер поліцейських, ОСОБА_3 заперечила факт висловлювання ОСОБА_1 нецензурною лексикою в той день, та повідомила, що такі факти мали місце раніше.

Не підтвердили факт висловлювання нецензурною лексикою ОСОБА_1 в сторону своєї дружини і допитані в якості свідків очевидці вказаних подій ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Отже, наведені в протоколі дії ОСОБА_1 не підтверджені об`єктивними доказами.

Тому, на переконання судді, не вдалося спростувати пояснення ОСОБА_1 про те, що він не вчиняв домашнього насильства у діях, які полягали у висловлюванні нецензурними словами, а тому обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення не підтверджені «поза розумним сумнівом».

Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Згідно з частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в статті 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, вважаю, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП слід закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

CуддяВ. М. Позняк