Справа № 752/8517/22
Провадження №: 3/752/5326/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Бондаренко Г.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код відсутній, громадянки України, тимчасово не працює, місце проживання: АДРЕСА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 27.05.2022 року о 09 год. 55 хв. в м. Києві по вул. Бродівська, буд. 79А керувала транспортним засобом «KIA» з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка не відповідає обстановці що склалася, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину заперечувала, вказавши, що в стані сп"яніння не перебувала, транспортним засобом не керувала.

Захисник просив закрити провадження у справі, оскільки наявні та долучені до справи відносно ОСОБА_1 докази не підтверджують факти, викладені у протколі. Докази, які суд безпідставно витребува з матеріалів справи відносно ОСОБА_2 є недопустимими, оскільки суд вийшов за межі своїх прав та безпідставно перейняв на себе функцію збирання доказів у справі про адміністративне правопорушення. Тому доведеність вини ОСОБА_1 не може грунтуватись такими доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністратвине правопорушення зобов"язаний з"ясувати, в тому числі: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП, орган оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному дослідженні всіх обставин справи, в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Із врахуванням вказаних вище вимог закону, вважаю вказівки захисника на недопустимість доказів, отриманих судом, з метою повного та всебічного з"ясування всх обставин справи, враховуючи те, що вказані справи відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пов"язані між собою, є безпідставними.

Слід вказати, що під час вирішення питання про витребування вказаних матеріалів та запису диску зі справи ОСОБА_2 , сторона захисту ОСОБА_1 проти цього не заперечувала. Крім того, слід вказати, що відеозаписи у справі ОСОБА_1 були неповними. В протоколі відносно ОСОБА_1 вказувалось про наявність чотирьох записів, хоча в наявності їх всіх не було. У зв"язку з тим, що запис у цих двох справах здійснювався одночасно з різних бодікамер поліції, суд, в том числі, з метою перевірки версії захисту, витребував ці дані в іншого судді, в провадженні якого знаходилаь справа відносно ОСОБА_2 ..

Дослідивши всі зібрані у справі докази, вважаю, що вина ОСОБА_1 доведена в повному обсязі.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до рішення від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Так, за результатами дослідження матеріалів справи, в том числі перегляду в судовому засіданні відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно керувала транспортним засобом, хоч і незначний період часу. Крім того, з відеозаписів вбачається, що остання, будучи водієм транпсортного засобу на вимогу поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння відмовилась. За таких обставин, вважаю, що ОСОБА_1 слід визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки її вина підтверджується зібраними у справі доказами.

Враховуючи, що за відмову від проходження огляду водій несе відповідальність згідно з чинним законодавством так само, як і за керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушниці, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Отже, судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 496, 20 грн., підлягає стягненню із ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 283-285 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя Г.В. Бондаренко