Справа № 142/627/21
Провадження № 33/801/106/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гринишина А. А.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Піщансь-кого районного суду Вінницької області від 30 грудня 2021 року про притягнен-ня до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 27 листопада 2021 року серії ААБ № 084710, складеного о 14.25 годині по вул. Молодіжній у смт Піщанка Тульчинського району Вінницької області, в цей день 27 листопада 2021 року о 14.17 годині по вул. Молодіжній у смт Піщанка водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відпо-відальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністра-тивного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454,00 гривні судового збору.

Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити. Скаржник вважає оскаржувану постанову суду незаконною, винесеною за неповного з`ясування фактичних обставин справи, без належного дослідження наявних у матеріалах справи доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так скаржник зазначає, що безпідставно був зупинений працівниками поліції, адже жодних вимог Правил дорожнього руху він не порушував, стверджує про переслідування його полі-цейськими. Крім того ОСОБА_1 зазначає, що у стані наркотичного сп`яніння не перебував, від проходження медичного огляду не відмовлявся, лише просив надати безпосередньо йому відповідне направлення у медичний заклад. Поліцейськими порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння, що полягає у фактичному незалученні свідків, а наявні у матеріалах справи пояснення свідків є підробленими, що на його думку підтверджується відеозаписом, де наявність свідків взагалі не убачається. Скаржник звертає ува-гу, що у протоколі про адміністративне правопорушення та поясненнях свідків вказані різні ознаки сп`яніння, зокрема, в останніх зазначені ознаки алко-гольного сп`яніння, тоді як у протоколі - наркотичного. Також ОСОБА_1 вказує про незазначення у постанові суду відомостей щодо технічного засобу, яким здійснена відеофіксація, а тому долучений до справи відеозапис не може бути врахований судом як доказ. У зв`язку з цим, на думку ОСОБА_1 , поліцейськими не дотримані вимоги статті 266 КУпАП щодо обов`яз-кового застосування під час проведення огляду на стан сп`яніння технічних за-собів відеозапису. Скаржник також вказує на те, що ним був підписаний пустий бланк протоколу про адміністративне правопорушення, копія протоколу йому не вручалася.

У судове засідання апеляційного суду 02 лютого 2022 року ОСОБА_1 не з`явився, подав суду заяву про відкладення на невизначений період роз-гляду справи. Суть підстави для відкладення розгляду справи зводиться до по-дання ним заяви у Територіальне управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення поліцейським Сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 1 Тульчинського районного відділу поліції ГУ НПУ у Він-ницькій області ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаче-ного частиною другою статті 366 КК України. Отримавши відповідь із вказа-ного органу про невиявлення обставин, які б вказували на кримінальне право-порушення у діях поліцейського, у зв`язку з чим відповідні відомості до ЄРДР не вносилися, ОСОБА_1 вказує на своє звернення після цього у Хмель-ницький міськрайонний суд Вінницької області зі скаргою на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому, додавши до клопотання про відкладення розгляду апеляцій-ним судом стосовно нього адміністративної справи копію своєї скарги на без-діяльність слідчого від 27 січня 2022 року з відміткою пошти про прийняття цього відправлення 28 січня 2022 року.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду цієї адміністративної справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність за-конних підстав для його задоволення. Звернення скаржника у відповідні органи з оскарженням дій слідчого не є підставою для відкладення розгляду адмі-ністративної справи. Частинами четвертою, шостою статті 294 КУпАП визна-чено, що апеляційний перегляд суддею апеляційного суду здійснюється протя-гом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Неявка у судове засі-дання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб. Поважних причин неявки у судове засі-дання 02 лютого 2022 року ОСОБА_1 не навів.

При вирішенні питання про можливість розгляду цієї адміністративної справи у відсутності ОСОБА_1 як особи, яка подала апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, апеляційний суд бере до уваги зазначення Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 жовтня 2021 року у справі № 11-250сап21 ( https//reyestr/court.gov.ua/Review/101829979 ) наступно-го за ситуації, що має місце. Визначений частиною другою статті 268 КУпАП перелік справ, розгляд яких здійснюється за обов`язкової присутності особи, не містить справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП. Тобто, розгляд таких справ судом можливий без присутності осіб, щодо яких складені протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 130 КупАП, їх участь у розгляді справи не є обов`язковою.

Отже, з урахуванням викладених приписів Закону неявка у суд ОСОБА_1 не перешкоджає розгляду цієї адміністративної справи за поданою ним апеляційною скаргою на постанову Піщанського районного суду Вінниць-кої області від 30 грудня 2021 року. Убачається доцільним ще раз підкреслити, що оскарження ОСОБА_1 дій правоохоронців, його звернення до суду з оскарженням бездіяльності слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому не є підставою для відкладення роз-гляду адміністративної справи на невизначений строк, допустивши при цьому порушення визначеного КУпАП строку провадження у такій справі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення сто-совно ОСОБА_1 , проаналізувавши наявні в ній докази, переглянувши справу в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апе-ляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному зако-ном порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адмі-ністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення-ми особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного ви-рішення справи.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відпо-відальність за керування транспортними засобами особами в стані алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вжи-вання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Части-ною другою цієї статті встановлена адміністративна відповідальність за пов-торне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швид-кість реакції.

Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об`єктивна сторона такого правопору-шення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транс-портними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за-твердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Мініс-терства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, заре-єстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Відповідно до пункту дванадцятого згаданої вище Інс-трукції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу пере-буває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визна-ченими в пункті четвертому розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом восьмим Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що зни-жують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 ( зі змінами ), передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від про-ведення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів цієї адміністративної справи, зокрема, протоколу про адмі-ністративне правопорушення від 27 листопада 2021 року, складеного о 14.25 годині по вул. Молодіжній у смт Піщанка Тульчинського району Вінницької області, о 14.17 годині у цей день 27 листопада 2021 року по вул. Молодіжній у смт Піщанка водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагували на світло. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків, допустивши таким чином порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху. До протоколу про адміністративне правопорушення додані також письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з яких слідує, що водій ОСОБА_1 керував авто-мобілем «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння та у їх присутності відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку. Також до протоколу додане направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану сп`яніння, складеного о 14.20 годині 27 листопада 2021 року, де також вказано про відмову останнього від проходження огляду. Крім того, до справи долу-чений відеозапис з нагрудної камери поліцейського, з перегляду якого судом убачається, що ОСОБА_1 кілька разів відмовився від проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, яка виразилася у його відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина водія цілком доведена. За наявних фактичних обставин, що мають місце, у діях ОСОБА_1 убачається реально наявний склад адміністративного правопо-рушення, передбаченого вказаною нормою матеріального права, оскільки він відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння. Суд урахував характер вчиненого правопору-шення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, зазначивши, що обставин, які б пом`якшували чи обтяжували відповідальність цього водія встановлено не було.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній поста-нові від 30 грудня 2021 року, слід погодитися, вони є вірними, об`єктивними, справедливими.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує про порушення вимог законодавства та фальсифікацію письмових пояснень свідків, які, за його твердженням, взагалі залучені не були, додатково вказуючи на розбіжності щодо виявлених ознак сп`яніння. Однак такі доводи скаржника на увагу не заслуговують, оскільки не підтверджені жодними доказами, є голослівними, а зауваження щодо ознак сп`яніння є намаганням спотворити дійсні обставини щодо залучення свідків для фіксування відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду та відібрання у них письмових пояс-нень. Сумнівів у належності, допустимості та достовірності письмових пояс-нень свідків як доказів не виникає.

Щодо аргументів скарги про незазначення у постанові суду відомостей про технічний засіб, яким здійснювалася відеофіксація, та відповідно неналежність відеозапису до безспірного доказу у справі, то такі доводи є безпідставними, ос-кільки апеляційний суд не знаходить підстав не довіряти вказаному відеоза-пису. Зазначений відеозапис відповідає критеріям належності та допустимості. Так досліджений судом відеозапис має достатню інформативність, позбавлений упередженості і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер. Разом з тим, цей відеозапис оцінюється судом шляхом ретельного та уважного дослі-дження у сукупності із іншими доказами у справі, суперечностей між якими не виявлено.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об'-єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інтанції був досліджений відеозапис події за участі водія ОСОБА_1 , з якого чітко убачаються як відсутність будь-яких активних дій, спрямованих на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, так і зрештою відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис з нагрудної камери поліцейського належним та допустимим доказом у цій адміністративній справі, оскільки він дозволяє повно і всебічно, з визначеною певністю установити обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Окремо необхідно зауважити, що скаржни-ком жодними об`єктивними, заслуговуючими на увагу доводами не обгрунто-вується, яким чином відсутність даних про технічний засіб, що використаний для здійснення відеозапису, порушені його права як особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, які з цього приводу існують для нього перешкоди в ефективному захисті власних інтересів. Враховуючи обставини, за яких був здійснений відеозапис, апеляційний суд вважає, що у даному випадку, наявність або відсутність інформації про технічні характеристики цього засобу, про нього самого абсолютно не впливає на правову оцінку вищевказаного доказу щодо його допустимості та належності, оскільки достовірність фактич-них обставин, які ним зафіксовані, не викликає сумнівів.

Відповідно не можуть бути спроможними доводи скаржника щодо пору-шення вимог статті 266 КУпАП внаслідок недотримання поліцейськими, на думку ОСОБА_1 , вимог стосовно обов`язкової відеофіксації події. Відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарсь-ких препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться полі-цейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Зі змісту даної норми закону слідує обов`я-зок поліцейського застосовувати технічні засоби відеозапису під час фіксуван-ня огляду водія на стан сп`яніння та перед-умови для необхідності залучення свідків. Як убачається з матеріалів цієї справи працівниками поліції одночасно здійснювалася відеофіксація події за допомогою нагрудної камери поліцейсь-кого і залучалися свідки, що у цілому не може свідчити про порушення вимог КУпАП, навпаки, грунтовно доводить дотримання поліцейськими вимог закону при виконанні своїх професійних обов`язків.

Окремо суд апеляційної інстанції вважає доцільним підкреслити, що під час складання 27 листопада 2021 року протоколу про адміністративне правопо-рушення серії ААБ № 084710 стосовно ОСОБА_1 останній, розпи-суючись у цьому протоколі, не вказав про неправомірні дії правоохоронців щодо нього, неналежну фіксацію події технічним засобом чи незалучення свідків. Натомість у протоколі він власноручно зазначив своє пояснення як «вірно». Посилання скаржника на підписання протоколу як чистого бланку не можуть апріорі прийматися судом до уваги, оскільки таке посилання нічим не доводиться та розцінюється виключно як намагання правопорушника уникнути відповідальності будь-яким можливим шляхом.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейсь-кого суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національного законодавства та оцінки національ-ними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотиво-ваності рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заяв-ником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, вони є побутовим тлумаченням скаржником в силу особистого розуміння ним окремих норм права, у тому числі і стосовно порядку розгляду судом спра-ви про адміністративне правопорушення. Аргументи скаржника не спростову-ють правильні висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній поста-нові, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, перед-баченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, вимогу апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної постанови апеляційний суд визнає необґрунтованою та не знаходить підстав для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок націо-нального суду переконатися, що провадження в цілому, зокрема, спосіб отри-мання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

На підставі викладеного апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтов-них та об`єктивних підстав для скасування правильної, обґрунтованої та спра-ведливої постанови судді Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задово-лення.

Постанову судді Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко