Справа №333/3733/22
Провадження №3/333/2175/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холод Р.С., за участі захисника Плецької Ю.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Мелітополі, Запорізької області, громадянина України, проходить військову службу на посаді заступника командира з озброєння військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

З 25.12.2013 року майор ОСОБА_1 проходить вiйськову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді заступника командира вiйськової частини з озброєння - начальника технiчної частини.

З моменту укладення контракту про проходження вiйськової служби на ОСОБА_1 розповсюджується дія Статуту внутрішньоi служби Збройних Сил України та інших нормативно-правових документів, якими встановлюються права та обов`язки для вiйськовослужбовців Збройних Сил України.

Вiдповiдно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 від 24.02.2022 року №99 особовий склад вказаної вiйськової частини було переведено на казармене положення, у зв`язку з чим військовослужбовці постійно перебувають та проживають на території військової частини.

08.08.2022 року, приблизно о 18 год. 58 хв., перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 під час несення служби, ОСОБА_1 , в умовах особливого періоду, через контрольно-пропускний пункт вказаної військової частини самовільно, без дозволу командира військової частини, залишив її територію, повернувшись до місця несення служби о 01 год. 17 хв. 09.08.2022 року, тобто перебував за територією військової частини у період тривалістю до десяти днів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-11 КУпАП, не визнав і пояснив, що він проходить службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді заступника командира вiйськової частини з озброєння - начальника технiчної частини.

Проживає він разом із родиною в 300 метрах від розташування військової частини. Виховує чотирьох дітей, з них троє - неповнолітні: двоє дітей його дружини від першого шлюбу ( ОСОБА_3 , 2007 р.н., ОСОБА_4 , 2010 р.н.) та двоє його дітей від іншого шлюбу ( ОСОБА_5 , 2004 р.н., ОСОБА_6 , 2011 р.н.). Його дружина також є військовослужбовцем, але проходить службу в іншій військовій частині.

З 24.02.2022 року відповідно до наказу командира військової частини, де він проходить службу, усі військовослужбовці перебувають на казарменому положенні. Водночас, так як на території військової частини фактично відсутні умови для цілодобового перебування, у т.ч. спальні місця, жінки-військовослужбовці на цей час після закінчення свого робочого часу вибувають із розташування військової частини і вночі перебувають вдома. Чоловіки-військовослужбовці повинні постійно перебувати у розташуванні військової частини.

Для звільнення військовослужбовець пише рапорт та надає його командиру військової частини для отримання резолюції, тобто відповідного дозволу. До 08.08.2022 року він декілька разів подавав рапорти на звільнення (08.07.2022 року, 11.07.2022 року, 25.07.2022 року), але командир військової частини їх жодного разу не підписав та не зазначав про причину свого рішення, повертаючи їх через відділ документування або інших осіб без відповідної резолюції.

08.08.2022 року він подав рапорт на ім`я командира військової частини про звільнення з 20-00 год. 08.08.2022 року по 08-00 год. 09.08.2022 року у зв`язку із сімейними обставинами, зазначивши у рапорті: для підвищення культурного рівня, всебічного побутового обслуговування, відпочинку і харчування. У рапорті вказав адресу, за якою він буде проводити звільнення, а саме: за місцем проживання та номера мобільних телефонів, по яких з ним можливо відразу встановити телефонний зв`язок.

Вказаний рапорт був повернутий йому без резолюції командира військової частини.

Враховуючи, що він проживає неподалік місця проходження служби, у будь-який момент може оперативно прибути у розташування військової частини, через виникнення сімейних проблем, вирішив вийти за межі військової частини і направився додому, але попередньо попередив чергового по військовій частині, який достовірно знав про номера мобільних телефонів, по яких можливо з ним зв`язатися. Крім того, в цей час він фактично не виконував свої службові обов`язки, жодних завдань від командира військової частини не отримував. Військова частина у той момент була повністю технічно забезпечена, тобто він виконав усі свої службові обов`язки.

За територію військової частини він вийшов, приблизно о 19-00 год. 08.08.2022 року, а повернувся до військової частини, приблизно о 01 год. 30 хв. 09.08.2022 року та відразу направився до свого кабінету, де і пробув до ранку. Під час повернення до військової частини, спитав чергового, чи не розшукували його, але отримав негативну відповідь.

Вважає, що така ситуація склалася через неприязні відносини з командиром військової частини, хоча він приводу не давав і питань щодо його роботи з технічним забезпеченням не виникало.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , отримавши пояснення від останнього, в яких він фактично визнав факт самовільного залишення розташування військової частини, де несе службу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджена дослідженими судом доказами, а саме:

- даними, встановленими протоколом про вчинення адміністративного правопорушення №73 від 29.08.2022 року, згідно яких встановлено час, дата та місце скоєння адміністративного правопорушення;

- письмовими поясненнями ОСОБА_7 , який зазначив, що він проходить службу на посаді начальника штабу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. За наказом командира вказаної військової частини з 24.02.2022 року військовослужбовці цілодобово перебувають (проживають) на території військової частини. Залишення території військової частини відбувається лише за дозволом командира військової частини;

- даними висновку службового розслідування по факту убуття з військової частини без дозволу заступника командира військової частини з озброєння - начальника технічної частини майора ОСОБА_1 , згідно яких встановлено факт самовільного залишення ОСОБА_1 території військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України о 18 год. 58 хв. 08.08.2022 року по 01 год. 17 хв. 09.08.2022 року;

- даними відеозапису, згідно з якими вбачається, що ОСОБА_1 08.08.2022 року о 18 год. 58 хв. 34 сек. через контрольно-пропускний пункт військової частини залишив розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а прибув на територію вказаної військової частини через зазначений контрольно-пропускний пункт о 01 год. 17 хв. 08 сек. 09.08.2022 року;

- поясненнями свідка ОСОБА_8 під час судового розгляду, який пояснив, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та 08.08.2022 року був оперативним черговим офіцером. Ввечері, приблизно о 19-00 год. ОСОБА_1 вийшов за території військової частини, у зв`язку з чим він спочатку телефоном доповів про це начальнику штаба, а потім - з цього приводу написав рапорт на ім`я командира військової частини. ОСОБА_1 повернувся до військової частини, приблизно через дві години, про що він також доповів телефоном начальнику штаба. Коли ОСОБА_1 виходив за територію військової частини, то до чергової частини не заходив, але в черговій частині маються номера мобільних телефонів останнього. В той день в черговій частині не було рапорту ОСОБА_1 із резолюцією командира військової частини про надання звільнення останньому. Свідком він не був, але чув, що ОСОБА_1 декілька разів командир військової частини відмовляв у звільненні;

- поясненнями свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив, що він проходить службу на посаді заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. За наказом командира вказаної військової частини з 24.02.2022 року військовослужбовці цілодобово перебувають (проживають) на території військової частини. У цей час залишати розташування військової частини можливо лише за дозволом командира частини. 09.08.2022 року, приблизно о 0 год. 20 хв. він від начальника штаба отримав наказ вибути за адресою проживання ОСОБА_1 та встановити факт перебування там останнього або пересвідчитися, що ОСОБА_1 вдома відсутній. Відразу він разом із заступником командира військової частини - ОСОБА_10 на автомобілі виїхали за адресою проживання ОСОБА_1 . Коли подзвонили у домофон, відповіла жінка, у якої попрохали до слухавки запросити ОСОБА_1 остання відповіла, щоб зачекали та повісила слухавку. Потім вони подзвонили на мобільний телефон ОСОБА_1 , який повідомив, що знаходиться на роботі у службовому кабінеті. По ситуації він доповів начальнику штаба, який наказав чекати ОСОБА_1 під будинком, де останній проживає. Через деякий час вони побачили, що з під`їзду вийшов ОСОБА_1 та направився у бік військової частини. Коли вони поверталися до військової частини, їхній автомобіль зупинили працівники УПП. Тому, коли приїхали до розташування військової частини, ОСОБА_1 вже перебував на території частини. Після цього, він разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 намагалися провести огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , але останній двері свого службового кабінету не відкрив;

- поясненнями свідка ОСОБА_10 , наданими останнім під час судового розгляду, які є аналогічними за змістом з поясненнями свідка ОСОБА_9 .

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,- суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Зважаючи на характер та суворість вказаних адміністративних стягнень, передбачених ч.4 ст.172-11 КУпАП вважаю, що провадження відносно ОСОБА_1 у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є кримінальним. Відповідно, воно підпадає під визначення «кримінальної процедури» у розумінні статті 4 Протоколу № 7 вказаної Конвенції.

При прийнятті рішення суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86)

З урахуванням роз`яснень Голови Верховного Суду у листі від 13.07.2018 року № 60-1543/0/2-18 щодо продовження дії особливого періоду в Україні, а також враховуючи, що 24.02.2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 №133, від 18.04.2022 року №259, від 22.05.2022 року №341 було продовжено, суддя дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні вказані докази, не суперечать, а навпаки доповнюють один одного і є переконливими, підтверджуючи наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю до десяти діб, вчинене в умовах особливого періоду.

Вважаю, що ОСОБА_1 та його захисником судді не було надано доказів того, що ОСОБА_1 , коли залишав територію військової частини без дозволу командира військової частини діяв у межах крайньої необхідності або через термінове виникнення тяжких сімейних обставин.

Під час судового розгляду суддею буди допитані свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 (за клопотанням захисника Плецької Ю.В.), а також свідок ОСОБА_11 , які не надали тих фактичних даних, які б вказували на винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, або спростовували його вину.

Так, свідок ОСОБА_12 пояснив, що проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді оперативного чергового. 08.08.2022 року була не його зміна, але зазвичай, коли ОСОБА_1 виходив ненадовго за територію військової частини, то останній рапорт не писав, а лише попереджав оперативного чергового. Коли ОСОБА_1 виходив у звільнення на ніч або день, то обов`язково надавав рапорт із резолюцією командира військової частини;

Свідок ОСОБА_13 пояснила у судовому засіданні, що вона проходить службу на посаді начальника служби документального забезпечення та контролю у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. За наказом командира вказаної військової частини з 24.02.2022 року військовослужбовці цілодобово перебувають (проживають) на території військової частини. На цей час лише жінкам-військовослужбовцям можливо покидати територію військової частини у нічний час. Військовослужбовці-чоловіки для залишення розташування військової частини мають писати на ім`я командира військової частини рапорт, який у подальшому повертається з резолюцією (дозволом). Такі рапорті фіксуються у штабі та передаються до чергової частини. Але бувають випадки, коли командир військової частини і не підписує рапорти військовослужбовцям. Один раз пам`ятає, що ОСОБА_1 рапорт на звільнення командиром військової частини підписаний не був.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що проходить службу на посаді санітарного інструктора медичного пункту у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. У ніч на 09.08.2022 року вона перебувала на чергуванні. Вночі до неї підійшов заступник командира військової частини ОСОБА_10 , який зазначив, щоб вона взяла із собою алкотестер «Драгер» та підійшла до кабінету ОСОБА_1 з метою перевірити останнього на предмет сп`яніння. Проте, коли вона, ОСОБА_10 та інші військовослужбовці підійшли до кабінету ОСОБА_1 та почали стукати, останній відповів нецензурною лайкою та відмовився відчиняти двері. У зв`язку з цим, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 провести не вдалося.

У змісті протоколу про вчинення адміністративного правопорушення №73 від 29.08.2022 року вказано про факт самовільного залишення ОСОБА_1 території військової частини ще 08.08.2022 року у період з 18 год. 01 хв. по 18 год. 15 хв.

Водночас, в абзаці, де підсумовуються дії ОСОБА_1 як вчинення адміністративного правопорушення, прокурор про зазначений факт не вказує. З такого змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачаю, що фактично прокурор не інкримінує ОСОБА_1 факт залишення ним території військової частини у період з 18 год. 01 хв. по 18 год. 15 хв. 08.08.2022 року як скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації» від 20 вересня 2016 року (заява №926/08) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із практикою та позицією ЄСПЛ.

За змістом закону (КУпАП), розгляд справи здійснюється лише щодо особи, відносно якої складений протокол та в межах цього протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з положеннями ст.6 ч.1 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Спираючись на ці положення, а також на практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях від 09.06.2011 р. по справі «Лучанінова проти України», від 30.05.2013 р. по справі «Малофєєва проти Росії», від 20.09.2016 р. по справі «Карелін проти Росії», суддя приходить до переконання, що як і у кримінальному провадженні, так і у справі про адміністративне правопорушення, суддя, зберігаючи принцип неупередженості і безсторонності судового розгляду, не вправі самостійно, на шкоду особі змінювати формулювання правопорушення, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення. Вказане формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з цього, вважаю за неможливе розглядати дії ОСОБА_1 у період з 18 год. 01 хв. по 18 год. 15 хв. 08.08.2022 року як скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП.

Захисник Плецька Ю.В. подала до суду клопотання, в якому просила суд закрити провадження у справі, на підставі такого.

По-перше, ОСОБА_1 при складанні протоколу взагалі не було роз`яснено його права та підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, у т.ч. права, передбачені ст.63 Конституції України, що свідчить про грубе ігнорування ст. 268 КУпАП. Оскільки ОСОБА_1 не було забезпечено реалізацію права на захист, прокурор порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

По-друге, у відповідності з п.2 ч.1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про військове адміністративне правопорушення складається протягом 3 діб з моменту встановлення даних, якi підтверджують факт вчинення військовослужбовцем такого правопорушення. При цьому, необхідно дотримуватися вимог щодо форми та змісту, установлених статтею 256 КУпАП.

Як вбачається зі змісту протоколу відносно ОСОБА_1 , він складений 29.08.2022 року, а правопорушення, яке інкримінується останньому відбулося 08.08.2022 року, тобто з порушенням встановленого ст. 256 КУпАП строку.

По-третє, статтями 9 та 247 КУпАП визначено, що правопорушенням визнається винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Наведені прокурором обставини самовільного залишення військової частини, не знайшли свого підтвердження, враховуючи пояснення свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , тому фактично відсутні належні докази, які підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП.

Суддя критично відноситься до твердження захисника Плецької Ю.В., що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення були порушені права ОСОБА_1 щодо не роз`яснення йому прав та не забезпечено право на захист. Так, відповідно до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення №73 від 29.08.2022 року прокурор Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_15 роз`яснював ОСОБА_1 вимоги ст.63 Конституції України та права, передбачені ст. ст. 256, 268 КУпАП, про що мається відповідні підписи ОСОБА_1 . Крім того, останньому було надано можливість надати пояснення з приводу факту притягнення до адміністративної відповідальності. ОСОБА_1 цим правом скористався та надав особисті пояснення на окремому аркуші.

Протокол про вчинення адміністративного правопорушення №73 відносно ОСОБА_1 дійсно було складено 29.08.2022 року після проведення службового розслідування відносно останнього. Тому, вважаю, що в даному випадку дата складання протоколу відносно ОСОБА_1 є не є суттєвим порушенням, яке негативно вплинуло на права та інтереси ОСОБА_1 або погіршило його становище. У ОСОБА_1 та його захисника було достатньо часу належним чином підготуватися до судового розгляду і реалізовувати права, передбачені ст.268 КУпАП, що вони і здійснили: ознайомилися з матеріалами справи, подавали клопотання: про допит свідків, про долучення документів до матеріалів справи (рапортів ОСОБА_1 ), які були задоволені судом; ОСОБА_1 надав свої пояснення, а його захисник висловила правову позицію по справі.

Також, вважаю надуманими доводами захисника щодо спростування вини ОСОБА_1 свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_8 . Так, ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснень не надала, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 хоча і надали свої пояснення, але в них були відсутні фактичні дані, які б спростували вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення. Свідок ОСОБА_8 навпаки підтвердив факт самовільного залишення ОСОБА_1 території військової частини 08.08.2022 року.

Вивчивши матеріали справи, суддя дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП.

При вирішенні питання щодо застосування адміністративного стягнення до ОСОБА_1 суд враховує характер скоєного правопорушення; данні щодо особи правопорушника (раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, характеристику з місця служби), ступінь його вини; його відношення до скоєного; майновий стан (працює, фактично на утриманні має трьох неповнолітніх дітей).

Приймаючи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини (не тривалість відсутності ОСОБА_1 у військовій частині; наявність у останнього постійного мобільного зв`язку та перебування за місцем проживання, яке знаходиться неподалік військової частини, що могло вплинути на швидке прибуття ОСОБА_1 на територію військової частини), враховуючи фактичну відсутність негативних наслідків від скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суддя вважає за можливе на підставі ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст.ст. 22, 33-35, 172-11, 276-284, 287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обмежитись усним зауваженням.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод