Справа № 163/2328/19 Провадження №33/802/79/22 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ч.1 ст. 483 МК України Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П.П., з участю представника Волинської митниці Пікалюка М.С., захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, адвоката Кубрака Олега Олександровича, розглянувши його апеляційну скаргу в інтересах громадянина Республіки Польща ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року

В С Т А Н О В И В

Даною постановою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Польща, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, закордонний паспорт НОМЕР_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.481 МК України із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнано винним за те, що він 26.07.2018 року через митний пост "Краковець" Львівської митниці ДФС ввіз автомобіль "БМВ", польський номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , в режимі тимчасового ввезення в Україну на строк до 26.07.2019 року, перевищив строк тимчасового ввезення цього транспортного засобу особистого користування більше ніж на 30 діб, що виявлено 07.11.2019 року, чим вчинив правопорушення, передбачене за ч. 6 ст. 481 МК України.

На вищевказане рішення суду захисник особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу. У зв`язку із тим, що ч.6 ст.481 МК України набула чинності 22 серпня 2019 року, вважає, що його довіритель, громадянин Республіки Польща ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, оскільки згідно зі ст.58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Крім того, зазначає, що відповідно до пункту 9-5 Прикінцевих та перехідних положень МК України вчинення порушень митних правил, передбачених ч.ч.5, 6 ст.481 МК України, виявлених у період з 22 серпня до 31 грудня 2019 року включно, тягне за собою застосування адміністративного стягнення, передбаченого частиною третьою зазначеної статті. Враховуючи наведені обставини, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким закрити провадження у справі про порушення митних правил, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, щодо ОСОБА_1 , на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Окрім того, апелянт вказує, що ОСОБА_1 присутнім при розгляді справи судом першої інстанції не був, копію оскаржуваної постанови отримав 12 жовтня 2021 року, при цьому апеляційна скарга подана до суду 21 жовтня 2021 року, тобто в межах десятиденного строку на апеляційне оскарження з моменту отримання постанови суду. З огляду на наведене просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Зауважує, що звернувся з апеляційною скаргою на постанову суду від 22.11.2019 повторно, в межах десятиденного строку з дати ознайомлення (06.12.2021 з Єдиного державного реєстру судових рішень) зі змістом постанови Волинського апеляційного суду від 29.11.2021, якою його скаргу було повернуто.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника, який підтримав апеляційну скаргу і просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, думку представника митного органу, котрий її заперечив, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Цілісне розуміння положень статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України дає підстави для висновку, що кожному гарантовано право на ефективні засоби юридичного захисту при реалізації права на апеляційний перегляд справи.

У цьому випадку особі має бути забезпечено умови для належного оскарження судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції по справі про адміністративне правопорушення регламентовано виключно статтею 294 КУпАП.

Так згідно ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Під поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.

Вказане узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності; див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п.41, від 3.04.2008; рішення у справі «Устименко проти України», заява №32053/13, п.47, від 29.10.2015).

Як стверджується стороною захисту і матеріалами справи такі доводи підтверджуються, громадянин Республіки Польща ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду матеріалів щодо нього. Копії постанови у визначений законом строк від суду не отримував. Натомість, при перетині державного кордону 17 вересня 2021 року йому стало відомо про існування неоплаченого штрафу. Захистом було зініційовано направлення адвокатського запиту до державної виконавчої служби - Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області, відповідь на який представником апелянта, разом з копією постанови місцевого суду від 22.11.2019 отримано 12.10.2021. Після цього сторона захисту 21.10.2021, в межах десятиденного строку, оскаржила постанову до суду в апеляційному порядку.

За таких обставин, виходячи з принципу доступу до правосуддя, який випливає з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, строк на оскарження постанови Любомльського районного суду Волинської області від 22.11.2019 слід поновити, та прийняти до розгляду апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ст.486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Згідно зі ст.489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил повинно бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 порушення митних правил, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Так, винуватість ОСОБА_1 підтверджується протоколом про порушення митних правил, витягом з модуля «Диспетчер зони митного контролю та Пасажирського пункту пропуску» програмного комплексу АСМО «Інспектор», письмовими поясненнями особи, службовою запискою та іншими доказами, які містяться у матеріалах справи.

Вказані докази, на думку суду апеляційної інстанції, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для справи.

Положення ст.103 МК України регламентують, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до ч.1 ст.380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Згідно зі ч.1 ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених ч.3 ст.469, ст.470, ч.3 ст.478, ст.481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Законом України 2612-VІІІ від 08.11.2018 «Про внесення змін до МК України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» статтю 481 МК України викладено в наступній редакції (п.8 розділ 1): «Стаття 481. Перевищення строку тимчасового ввезення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення або строку тимчасового вивезення товарів чи втрата транспортних засобів

Ч.6. Перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів».

У п.1 розділу 2 «Прикінцеві положення» цього Закону зазначено, що п.8 розділу 1 набирає чинності через 180 днів з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Законом України № 2725-VІІІ від 16.05.2019 «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про електронні довірчі послуги» було внесено зміни у п.1 розділу 2 «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України», а саме - цифри «180» замінено цифрами «270».

Місцевий суд, посилаючись на вищевказані положення Законів, констатував, що ч.6 ст.481 МК України у вищевказаній редакції є чинною з 22 серпня 2019 року, і з цим повністю погоджується апеляційний суд.

Вірно також суд встановив і те, що строк зворотного вивезення транспортного засобу за обставинами цієї справи збіг 26.07.2019. З 27.07.2019 почалася бездіяльність ОСОБА_1 щодо виконання обов`язку вивезення автомобіля за межі митної території України, яка тим самим утворює триваюче правопорушення.

Моментом закінчення триваючого правопорушення є його припинення винною особою або виявлення компетентним органом.

На момент свого початку протиправна бездіяльність ОСОБА_1 строком понад 10 діб тягнула відповідальність за редакцією ч.3 ст.481 МК України, яка передбачала стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Незважаючи на прийняття і набрання чинності законом, який диференціював перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів і посилював відповідальність в залежності від конкретного строку перевищення, ОСОБА_1 до часу складення протоколу 07.11.2019 своє зобов`язання не виконав і продовжив протиправну бездіяльність.

Згідно аналізу практики Верховного Суду відзначається, що триваючими визначаються правопорушення, які почались з якоїсь протиправної дії або бездіяльності та здійснюються в подальшому безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Діяння (бездіяльність) особи щодо невивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митним Кодексом України обов`язку. Вчиняючи такі діяння, ця особа перебуває у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

Отже, вчинене ОСОБА_1 триваюче правопорушення, яке виявлене на час дії нового закону, слід кваліфікувати за ч.6 ст.481 МК України, з чим повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Таким чином, враховуючи докази, які місцевий суд обґрунтовано поклав в основу свого рішення, давши їм належну юридичну оцінку, вважаю, що вищенаведеними доказами повністю спростовуються доводи апелянта про те, що провадження у справі про порушення митних правил, передбаченого ч.6 ст.481 МК України щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, а тому суд їх відхиляє.

Водночас, посилання сторони захисту на те, що постанова суду в частині накладеного стягнення підлягає зміні апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на законі та є слушними.

Так, пунктом 9-5 Прикінцевих та перехідних положень МК України встановлено, що вчинення порушень митних правил, передбачених ч.ч.5 та 6 ст.481 цього Кодексу, виявлених у період з 22 серпня по 31 грудня 2019 року включно, тягне за собою застосування адміністративного стягнення, передбаченого ч.3 зазначеної статті.

Дана норма була введена в МК України згідно Закону № 395-IX від 19 грудня 2019 року, та набула чинності 29 грудня 2019 року. Тобто станом на день прийняття судом першої інстанції оскарженої постанови від 22.11.2019, вказані зміни в законодавстві, ще не були прийняті, як і не були чинними.

Однак вищевказаним законом пом`якшується відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України, а тому в силу ст. 58 Конституції України та принципу lex retro non agit, норма п. 9-5 Прикінцевих та перехідних положень МК України має зворотну дію в часі, та підлягає застосуванню щодо громадянина Республіки Польща ОСОБА_1 .

Так, санкцією ч.3 ст.481 МК України передбачено накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Враховуючи вищенаведені обставини, зокрема і те, що порушення митних правил було виявлено 07 листопада 2019 року, суд вважає, що розмір призначеного ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.6 ст.481 МК України у виді штрафу в розмірі 170 000 грн. слід зменшити до 17 000 грн., а тому постанова судді місцевого суду підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.294, 295 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В

Поновити захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності громадянина Республіки Польща ОСОБА_1 адвокату Кубраку Олегу Олександровичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 22листопада 2019 року.

Апеляційну скаргу захисника Кубрака Олега Олександровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 в частині накладення адміністративного стягнення - змінити.

Зменшити розмір застосованого щодо ОСОБА_1 за ч.6 ст. 481 МК України стягнення у виді штрафу до 17 000 (сімнадцяти тисяч) гривень.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію постанови, у відповідності до ст. 295 КУпАП, протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої її винесено.

Суддя Волинського апеляційного суд П.П. Борсук