справа № 631/159/22
провадження № 3/631/89/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

25 жовтня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Нововодолазького районного суду Харківської області адміністративний матеріал, що надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Енергодар, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутній, працюючого водієм у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Айсберг-Фіш», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов матеріал про адміністративне правопорушення, складаний відносно ОСОБА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що зареєстрований за вхідним № 1133/22-вх, внесений до автоматизованої системи документообігу суду та переданий судді, обраному шляхом автоматизованого розподілу, для розгляду по суті.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ18 № 287984, складеного 12 лютого 2022 року поліцейським 1 взводу 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Репіним Д. І., убачається, що 12 лютого 2022 року о 07 годині 00 хвилин на трасі М-18, 49 км, Харківська область, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Меrcedes - Benz Sрrіnter», державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечного інтервалу руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «ЗАЗ 110307», державний номерний НОМЕР_2 , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження із завданням матеріальних збитків, чим порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, за адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення та шляхом направлення SМS-повідомлення на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , вказаного ним у наданих поясненнях. Згідно довідок про доставку SMS на мобільний номер телефону ( НОМЕР_3 ) ОСОБА_1 , отримав 06 жовтня 2022 року об 11 годині 39 хвилин та 18 жовтня 2022 року о 16 годині 02 хвилини. Судова повістка про виклик до суду була повернута на адресу суду з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, судову повістку про виклик до суду на 28 червня 2022 року, ОСОБА_1 отримав особисто 13 липня 2022 року.

Про поважність причин своєї неявки ОСОБА_1 суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи чи пояснень по суті справи на адресу суду не надсилав.

Разом із тим, 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року постановлено ввести в Україні воєнний стан, який дії в країні і на цей час.

Відповідно до статті 1 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження судів (стаття 10 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану»).

Положеннями статті 12-2 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи право суддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи право суддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

У свою черги норми Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулює питання розгляду справи в умовах, коли в Україні введений воєнний стан; сторони з причин воєнного стану не мають фактичної можливості дістатися до судової установи для участі у судовому засіданні.

В той же час, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, у відповідності до статті 1, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 7 Закону України № 1402-VІІІ від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Тобто, доступ до правосуддя розкривається через встановлені гарантії права на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Разом з тим, стаття 3 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Отже при вирішенні питання про розгляд справи у відсутність особи, що притягається до адміністративної відповідальності суд має узгодити цінності різного порядку - обов`язкове і оперативне здійснення судового в умовах воєнного стану з забезпеченням безпеки людей - учасників цього провадження.

У даній справі суддя виходить з того, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, достовірно було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже нею реалізовано відстоювання своєї правової позиції і на власний розсуд використано процесуальні права. Також ОСОБА_1 не повідомляв суд будь-яким способом про бажання брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, або ж що заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

Крім того, інформування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд адміністративного матеріалу, складеного відносно нього здійснювалося Нововодолазьким районним судом Харківської області шляхом розміщування відповідного повідомлення на сайті Судової влади цього місцевого суду.

Разом з тим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні ОСОБА_1 .

Також, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року (заява № 28249/95), в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

З огляду на що, виходячи з вище зазначених правових норм та беручи до те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки вважає за можливе провести розгляд справи у її відсутність, адже (з огляду на викладене в сукупності) розгляд суддею/судом цієї справи в умовах воєнного стану за відсутності указаної сторони, однак при наявності її письмових пояснень, здійснюється на підставі загальних засад і відповідає конституційному принципу верховенства права. Це не призведе до обмежень прав і свобод людини і громадянина, а забезпечить об`єктивний судовий контроль в умовах воєнного стану на виконання завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення визначених у статті 1 вказаного Кодексу.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

За правилами статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності до вимог частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

Положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, положеннями статтей 251 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України № 580-VІІІ від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюються Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (пункт 2.3 «Б» Правил дорожнього руху).

При цьому водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (пунктом 13.1 Правил дорожнього руху).

Стаття 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

На підставі пункту 1 розділу VIII наказу Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються:

1) схема місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський;

2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності);

3) показання технічних приладів (у разі їх наявності);

4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності);

5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, що притягається до адміністративної відповідальності будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених Правил дорожнього руху не дотримався. Так, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується даними, що містяться у наступних доказах: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ18 № 287984, складеного 12 лютого 2022 року поліцейським 1 взводу 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Репіним Д. І., який складений у максимальній відповідності з вимогами статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення Правил дорожнього руху України (а. с. 1); схемі місця ДТП, що складена за місцем пригоди та містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортні засоби, причетні до дорожньо-транспортної пригоди, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, на зворотному боці схеми зазначено характеризуючі дані транспортних засобів та відомості про їх пошкодження. При цьому, зазначена інформація підтверджена підписами водіїв транспортних засобів, у зв`язку з чим з неї вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності дійсно порушив зазначені положення Правила дорожнього руху (а. с. 3); письмових поясненнях, наданими особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо часу, місця, способу, найменувань транспортних засобів в частині обставин дорожньо-транспортної пригоди, які відповідають даним відображеним в схемі ДТП та протоколі про адміністративне правопорушення (а. с. 4); відомостях, що містяться у письмових поясненнях іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, які кореспондуються з даними, що містяться у схемі ДТП та протоколі про адміністративне правопорушення (а. с. 5).

При вирішенні питання щодо накладення адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує, що пунктом 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення імперативно визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

З матеріалів справи встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка стала підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення мала місце 12 лютого 2022 року.

Таким чином, на момент розгляду справи судом вже сплинули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені частини 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Правових підстав стверджувати, що інкриміноване правопорушення за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, носить триваючий характер і продовжувалося після вищезазначеного періоду немає.

Норми статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення містять вичерпний перелік постанов, які суд виносить за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до приписів статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Отже, зазначеними положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії, що унеможливлює здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, на момент розгляду справи судом вже сплинули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені частини 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9 - 11, 23 - 25, частиною 2 статті 38, статтями 40-1, 124, 245, 246, пунктом 7 частини 1 статті 247, статтями 249 - 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 - 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т. М. Трояновська