П О С Т А Н О В А

Іменем України

03.10.2022 року м.Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення

в с т а н о в и в :

до Франківського районного суду м. Львова надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Так, 03.07.2022 року щодо ОСОБА_1 інспектором взоду 1 роти 3 батальцйону 3 УПП у Львівській області ДПП старшим лейтенантом поліції Могаращим О.І. складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серії ААД №236681 від 03.07.2022 року, що ОСОБА_1 03.07.2022 року об 12:30 год. в м. Львові вул. перехрестя Трускавецька-Сокільницька у м.Львові на перехресті рівнозначних доріг керуючи автомобілем «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_1 не надав перевагу автомобілю «Шкода Фабіа» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що наближалася праворуч у результаті чого сталося зіткнення між двома автомобілями. Унаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Травмованих немає. Чим порушив вимоги п. 16.2 ПДР України.

При розгляді справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представник - адвокат Галич П.О. у суді обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення заперечили, як і заперечили наявність вини у настанні даної ДТП з боку ОСОБА_1 . Пояснили, що ОСОБА_1 03.07.2022 року об 12:30 год. рухався автомобілем «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Тркскавецька в м. Львові в напрямку вул. Стрийська. Наближаючись до буд. № 204 о вул. Стрийська в м. Львові, він виїхав на перехрестя і побачив, що справа, зустрічною для себе смугою руху, наближався до перехрестя автомобіль «Шкода Фабіа» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Побачивши цей автомобіль ОСОБА_1 застосував екстрене гальмування, однак уникнути зіткнення не зміг, оскільки водієм автомобіля «Шкода Фабіа» не було вжито заходів для зупинки свого автомобіля і остання здійснила зіткнення з його автомобілем, а саме передньої частиною її автомобіля з його правим крилом та дверкою. Зазначив про те, що при наближенні до буд. № 204 по вул. Стрийська справа за напрямком його руху є паркан, який обмежує оглядовість. Також пояснили, що за напрямком руху в сторону перехрестя з вул. Стрийська відсутні відповідні дорожні знаки, які б інформували про наближення до перехрестя рівнозначних доріг. З місця водія взагалі не видно того, що в місці, де сталася ДТП може бути перехрестя. Про наявність такого ОСОБА_1 відомо вже після ДТП. Зазначили, що їхав з невеликою швидкістю, оскільки перед цим перехрестям на дорожньому покритті встановлені технічні засоби організації дорожнього руху, що слугує для примусового зниження швидкості руху транспортних засобів, у вигляді штучної нерівності «лежачі поліцейські». Зазначили, що обвинувачення є незрозумілим, оскільки він не порушував вимоги п. 16.2 ПДР України. Зазначили, що в матеріалах справи відсутні докази, які б доводили винуватість ОСОБА_1 . У зв`язку з чим просили закрити справу відносно ОСОБА_1 .

Потерпіла ОСОБА_2 у суді пояснила, що 03.07.2022 року об 12:30 год. їхала від знайомої вулицею Сокільнцька в напрямку до вул. Трускавецька в м. Львові автомобілем «Шкода Фабіа» д.н.з. НОМЕР_2 , де остання мала намір виконати маневр повороту наліво. Виїхавши н перехрестя в неї в`їхав автомобіль «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Пояснила, що при виконанні маневру ліворуч швидкість автомобіля н зменшувала і не вживала заходів щодо безпечності свого маневру, оскільки вважала, що на даному перехресті вона мала перевагу в русі. Перед виконанням маневру повороту ліворуч автомобіля «Опель Вектра» від керуванням ОСОБА_1 не бачила, через те, що зліва за напрямком її руху встановлено паркан, який обмежував оглядовість. У зв`язку з чим, вважає, що в даному ДТП є і вина ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 - адвоката Галич П.О., потерпілої ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши представлені на розгляд адміністративні матеріали та письмові заперечення ОСОБА_1 , в їх сукупності, вважаю, що у діях громадянина ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, з огляду на таке.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Крім того, за змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись лише у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Слід зазначити, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою, має доводитись в суді; суд також немає права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки діючи таким чином, суд перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.

Встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №236681 від 03.07.2022 року відносно ОСОБА_1 , останньому поліцейським ОСОБА_4 ставиться у провину порушення вимог п. 16.2 ПДР України.

За змістом ст. 124 КУпАП дане адміністративне правопорушення належить до правопорушень із так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання наслідків у вигляді майнової шкоди у випадку відсутності такого зв`язку особу може бути притягнути тільки до цивільної правової відповідальності.

Тому встановлення причинного зв`язку між діянням, що полягає у порушенні конкретних правил безпеки дорожнього руху і наслідками, що настали, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Причинний зв`язок між діянням та наслідками при дорожньо-транспортних пригодах - це коли поведінка особи створює конкретну можливість результату чи перетворює можливість у дійсність, у наявності причинний зв`язок достатній для відповідальності.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення вказується про те, що ОСОБА_1 порушив п. 16.2 Правил дорожнього руху України.

Вимоги п. 16.2 ПДР України передбачають, що на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Однак при такому формулюванні звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не викладено, як в протоколі, а зрештою як і в матеріалах справи об`єктивну сторону цього правопорушення.

Виходячи з положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ст.124 КпАП України, слід виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Відтак, суд не має права самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, допитаний в судовому засіданні свідок інспектор взводу 1 роти 3 батальйону 3 УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, визнав факт того, що в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності відсутнє порушення вимог п. 16.2 ПДР України. Також, зазначив про те, що на даному перехресті часто стаються ДТП і ним неодноразово скеровувалась інформація щодо вжиття заходів для організації безпечного руху на даній ділянці дороги.

Також, допитаний в судовому засіданні свідок інспектор взводу 1 роти 3 батальйону 3 УПП у Львівській області ДПП рядовий поліції ОСОБА_3 повідомив суду про те, що на перехресті, де сталася ДТП дорожні рух організовано неналежним чином, оскільки водії, які рухаються по вул. Трускавецька в напрямку вул. Стрийська у м.Львові через відсутність дорожній знаків та дорожньої розмітки не поінформовані про наявність перехрестя. Пояснив, що за загальними рисами, на його думку вул. Сокільницька у м.Львові мала б бути другорядною. Також повідомив про те, що на даному перехресті часто стаються ДТП і ним неодноразово скеровувалась інформація на гарячу лінію щодо вжиття заходів для організації безпечного руху на даній ділянці дороги, однак всі звернення залишилися без належного реагування. Окрім цього, повідомив про те, що потерпіла здійснювала виїзд на перехрестя із зустрічної для себе смуги, хоча причин технічного характеру, які б перешкоджали їй здійснювати рух своєю смугою не було.

Також суд, дослідивши схему місця ДТП, вважає, що така не може бути допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Згідно схеми ДТП вбачається, що загальна ширина дороги вул. Сокільницька становить 6,4 (припускаємо, що виміри здійснювалися в метрах), а фіксуючи розташування автомобіля «Шкода Фабіа», інспектор поліції зазначив, що відстань від правого заднього колеса «Шкода Фабіа» до правого краю з частини становить 6,2, відстань від переднього правого колеса до правого краю з частини становить 6,4.

Враховуючи ширину «Шкода Фабіа» яка становить 1642 мм, або 1, 642 м то є очевидним те, що зазначені поліцейським в схемі місця ДТП розміри розташування транспортних засобів учасників ДТП є технічно неспроможними і такими, що не є достовірними.

Також, технічна неспроможність зазначених у схемі місця ДТП розмірів, вбачається й з аналізу дослідженої фототаблиці.

Окрім цього, судом встановлено, що схема місця ДТП не відповідає вимогам п. 4 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395, а саме не було здійснено прив`язки усіх об`єктів та слідів на схемі до сталих орієнтирів, не було зафіксовано транспортні засоби, причетні до ДТП відносно сталих орієнтирів, не зафіксовано ширину тротуару, узбіччя, не зафіксовано наявність дорожнього огородження вздовж проїзної частини, яке обмежувало оглядовість учасникам ДТП.

Разом з тим, свідок інспектор взводу 1 роти 3 батальйону 3 УПП у Львівській області ДПП рядовий поліції Корчинський Т.Б. повідомив суду про те, що схему складав не він, однак він її лише підписав. Зазначив, що дійсно є помилки в цифрових значеннях на схемі, не все зафіксовано і що на даний час усунути вказані недоліки неможливо.

За таких обставин суд вважає, що схема місця ДТП, складена з суттєвими порушеннями вимог законодавства та є неналежним доказом.

Будь-яких належних та допустимих доказів (показання свідків, технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису) на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, до матеріалів справи не долучено.

Відтак, суд критично оцінює протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №236681 від 03.07.2022 року, так як такий протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки відображає виключно суб`єктивні судження самого поліцейського.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що з пояснень потерпілої ОСОБА_2 , як окремо, так і в сукупності без інших доказів, неможливо зробити висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно з п. 2.3б Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з п. 10.2 Правил дорожнього руху, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Між тим, працівником поліції вказуючи про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, однак до матеріалів справи, працівниками поліції не з`ясовано чи вул. Сокільницька, при виїзді на вул. Трускавецька у м. Львові є виїздом з житлової зони, а також причинно-наслідкового зв`язку між настанням дорожньо-транспортної події та діями/бездіяльністю учасників ДТП, томуне надано оцінки діям потерпілої ОСОБА_2 , які передували настанню даного ДТП.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з п. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути під даний заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

А вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст.62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Відповідно до ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Водночас, відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно свідчили б про вчинення останнім адміністративного правопорушення, визначеного ст. 124 КУпАП.

Виходячи з наведеного, з урахуванням вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, вважаю, що порушене відносно ОСОБА_1 провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 248, 279, 283, 284, 307, 308 КУпАП

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подано скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через районний суд.

Суддя Мартинишин М.О.