Номер провадження: 33/813/1275/22
Номер справи місцевого суду: 522/9617/22
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Красновський І. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Красновський І.В., розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2022 року,провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову судді незаконною та необґрунтованою, суд прийшов до хибного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП..

В обґрунтування своїх вимог потерпілий вказує на те, що суд при прийнятті рішення не дотримався вимог ст. 245, 280 КУпАП, оскільки висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення не ґрунтуються на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд не дав належну оцінку. Наполягає, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 перебуваючи на кухні спільного користування виражалась нецензурною лайкою в його сторону, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Просить постанову Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_2 скасувати, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього 15.11.2022 року о 10-11 годині надійшла заява в які просить розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Від захисника Кобилянського М.Ю., в інтересах ОСОБА_2 , надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу без змін.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 7 КУпАП - провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП - суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційним судом встановлено, що відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 164378 від 21.07.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_2 21.07.2022 року приблизно о 18.00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в спільній кухні виражалась брутальною лайкою в бік ОСОБА_1 .

На підтвердження винуватості ОСОБА_2 зібрані, додані до протоколу та надані суду наступні документи, які були досліджені у судовому засіданні в суді першої інстанції:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.07.2022 року з обставинами, які виклав ОСОБА_1 та його письмові пояснення;

- письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, правильно та обґрунтовано до висновку про необхідність закриття провадження у справі виходячи з наступного.

Статтею 173 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, об`єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає у порушенні громадського порядку (урегульованої правовими та іншими соціальними нормами системи суспільних відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей) шляхом вживання нецензурної лайки в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та вчинення інших дій. При цьому, для кваліфікації таких дій за ст. 173 КУпАП обов`язковому встановленню підлягає те, чи були вони вчинені з хуліганських мотивів, тобто через прагнення особи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, сформульованого в рішенні від 4 жовтня 2012 року (справа № 5-17 кс 12), об`єктом посягання при хуліганстві є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, усталених правил поведінки в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються з характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між учасниками конфлікту.

Крім того, як випливає з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22.12.2006 року, дії, вчинені винним щодо, зокрема, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками не підлягають кваліфікації як хуліганські. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного порушенням громадського порядку.

Фактичні обставини даної справи, встановлені судом першої інстанції, на підставі відомостей, зафіксованих у доданих до протоколу про адміністративне правопорушення письмових документах, свідчать, що до подій у справі заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були знайомі протягом тривалого проміжку часу були сусідами і на час інкримінованих ОСОБА_2 подій між ними існували неприязні відносини з приводу кота, внаслідок чого вони конфліктували між собою , дії ОСОБА_2 були спрямовані не на порушення громадського порядку і спокою громадян через прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, а на утримання домашнього кота, який належав ОСОБА_1 .

Отже, даних, які б давали підстави для висновку про те, що з боку ОСОБА_2 на час інкримінованого їй правопорушення мали місце дії, які порушують громадський порядок і спокій громадян і становлять об`єктивну сторону хуліганства, в ході судового розгляду, на думку суду здобуто не було.

Суд першої інстанції також правильно зазначив про відсутність доказів, на яких ґрунтуються викладені в протоколі про адміністративне правопорушення висновки, яку не вдалося усунути в судовому засіданні, що в свою чергу не дає можливості встановити дійсні обставини справи.

Також, суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ст. 173 КУпАП, необхідно виходити з того, що як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, а також самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функцію обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст. 7 КУпАПніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З наведеного випливає, що нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, є обов`язком органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, що в свою чергу звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

За викладених вище обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу цього правопорушення, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що інкриміноване їй діяння не містить усіх ознак складу такого правопорушення, зокрема ознак його об`єктивної сторони, а тому відсутній склад в цілому, а тому провадження у справі булозаконно та обґрунтовано закрито відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі вище викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, та такими, що спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а тому не має підстав для задоволення апеляційної скарги

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2022 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , за ст.173 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: І. В. Красновський