Справа № 444/439/22
Провадження № 3/444/275/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Зеліско Р. Й.,

з участю особи відносно, якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , захисника Вольського А.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП № 2 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів - непрацюючого, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 20.03.2001 року Мостиським РВ УМВС України у Львівській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 172571 від 18.02.2022 року ОСОБА_1 18.02.2022 року о 21 год. 45 хв. в с. Сопошин по вул. Центральній, 1, Львівського (колишнього Жовківського) району, Львівської областікерував транспортним засобом марки "ВАЗ - 21099", номерний знак НОМЕР_3 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, а саме у медичному закладі, де складено висновок щодо результатів медичного огляду № 1 у якому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного спяніння, чим, на переконання поліцейського, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , в судовому засіданні зазначив, що вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, оскільки вважає, що порушено процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння та немає належних та допустимих доказів для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а ті докази, що наявні в матеріалах справи, здобуті поліцейськими не у відповідності до чинного законодавства, а тому тягнуть їх недійсність.

Вважає, що все наведене ним спростовує зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення, а всі докази, які долучені до матеріалів адміністративної справи є неналежними та недопустимими, а тому не можуть братися судом до уваги.

Просить справу відносно нього закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 - Вольський А.Б. в судовому засіданні також зазначив, що поліцейськими, а також безпосередньо самим лікарем, який проводив медогляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння порушено процедуру огляду, а саме, лікар ОСОБА_2 тематичне удосконалення за відповідною програмою не проходив, з чого випливає, що такий немав права проводити даний огляд. Оскільки, немає належних та допустимих доказів для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а ті докази, що наявні в матеріалах справи, здобуті поліцейськими не у відповідності до чинного законодавства, а тому, на його думку, тягнуть їх недійсність. Просить справу відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вислухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, проаналізувавши повно та всебічно матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, суддя приходить до наступного висновку.

Ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що процедуру та порядок огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не було дотримано в повному обсязі зважаючи на наступне.

З метою повного з`ясування усіх обставин справи, в судовому засіданні було детально оглянуто та проаналізовано протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 172571 від 18.02.2022 року та додані до нього матеріали, зокрема, відеозаписи.

Згідно п. 6 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (надалі- Інструкції) огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Чинне на час складання адмінпротоколу та його розгляду законодавство, а саме ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачає, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, суд враховує, що таке застосування відеозйомки необхідно проводити безперервно, тобто без розривів у часі та з початку первинного виявлення правопорушення та спілкування з правопорушником до часу закінчення процедури складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Дані дії необхідно фіксувати з метою забезпечення фіксації усіх процесуальних процедур здійснених як складачем протоколу, так і особою, щодо якої складається протокол, оскільки суд оцінює докази опосередковано, так як безпосередньо участі в події не приймає і в інший спосіб, як допитати свідків чи оглянути відеозапис не може.

Проаналізувавши питання відеофіксації, встановлено, що існує два нормативно-правових акти, що на відомчому рівні регулюють це питання:

наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них»;

наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних».

Перший наказ детально відповідає на усі питання щодо відеозапису, а другий повторює його положення і більш чітко розписує порядок надання таких відеозаписів третім особам.

Інструкцією, затвердженою Наказом № 100, передбачено:

а) необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції» (п. 1.3 Розділу І Інструкції);

б) випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами (п. 3.3. Розділу ІІІ Інструкції).

При цьому зазначається, що «після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно» (п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції).

Тут також можна навести витяг із документу, що не має статусу нормативно-правового акту, однак є широко застосовними методичними рекомендаціями серед працівників патрульної поліції, розробленими самим Департаментом та має назву «СОП» стандартні операційні процедури. Витяги з нього:

«усе спілкування з особою повинно фільмуватися на відеореєстратор»;

«звертаючись до особи (водія)…попередження про відеофіксацію»;

«алгоритм. Підійдіть до правопорушника, ввімкніть нагрудну відеокамеру…»;

«відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту…».

Однак, вищенаведеного працівниками поліції дотримано не було.

Враховую, що не було попередження про відеофіксацію, нагрудна відеокамера була увімкнена поліцейським не зразу ж при зупиненні водія ОСОБА_1 , відеоматеріали є окремими уривками події, що унеможливлює для суду обєктивно дослідити дотримання процесуальних процедур з боку працівників поліції.

Із оглянутого судом відеозапису вбачається, що такий розпочато невідомо з якого місця та уривками з яких видно, що ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння у медзакладі.

В той же час суд наголошує, що згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи дану норму, можна прийти до висновку, що проведення огляду на стан сп`яніння фіксується саме на відеозапис, залучення двох свідків не вимагається, окрім випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Як наслідок, враховуючи те, що процедура та порядок огляду ОСОБА_1 зафіксована на відеозаписі, суд приходить до висновку, що саме відеозапис повинен братися до уваги як доказ підтвердження такого.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх не відповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року № 1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за № 1496/27941 та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року).

Згідно ч. 3-7 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України, 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Згідно п. 9 розділу II Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме висновку № 1 (а.с.4) водій ОСОБА_1 був доставлений у медзаклад для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння. Огляд проводив лікар ОСОБА_2 .

Поряд з цим п. 3 розділу ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, що зареєстрований в МЮ України за №1413/27858 від 11 листопада 2015 року, огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Також, із розділу ІІІ «Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів» зазначеної Інструкції, а також п.10 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою КМ України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться лише за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ України.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит за вих. №307/01-10 від 18 квітня 2022 року (а.с.24):

- лікар ОСОБА_2 , який проводив огляд ОСОБА_1 , тематичне удосконалення за відповідною програмою, згідно чинного законодавства, не проходив;

- засіб вимірювальної техніки - газоаналізатор марки «Lion Alcometer 700», який застосовувався лікарем ОСОБА_2 , є спеціалізованим приладом для визначення концентрації парів етенолу в повітрі та не використовується у лабораторних дослідженнях.

Судом було здійснено виклик лікаря ОСОБА_2 в судове засідання для дачі пояснень з даного приводу, однак такий не прибув, пояснень не надав.

Суд враховує те, що ОСОБА_1 у судовому засіданні ствердив, що його огляд на стан алкосп`яніння був обмежений лише застосуванням вищеназваного газоаналізатора. Інші медичні обстеження не проводились.

Дане твердження жодним документами та поясненнями, які міг би надати лікар, що проводив його освідування, не спростовано.

Зважаючи на вищенаведене, можна дійти до висновку, що медичний огляд ОСОБА_1 на стан алкосп`яніння проведений із грубим порушенням, а відтак в розумінні ст. 266 КУпАП є незаконним і не може трактуватись у вину ОСОБА_1 .

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

При цьому суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, законодавцем у даному випадку доведеність вини правопорушника покладено виключно на поліцію.

Приймаючи до уваги вищезазначене, а також виходячи з матеріалів справи вважаю, що поліцією з однієї сторони не здобуто доказів вини ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні, а з іншого боку допущено грубі порушення норм КУпАП в частині адміністративного процесу, які між іншим породжують сумніви та припущення, що згідно ст.62 Конституції України тлумачиться виключно на користь ОСОБА_1 , а не йому у вину.

Згідно ч. 6 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як наслідок, приходжу до висновку, що проведений огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, враховуючи норму ч. 5 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є недійсним.

Інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, який також складений з грубим порушенням, за відсутності належного, повного огляду особи, проведеного з дотриманням вимог Інструкції, ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути покладений в основу доведеності вини особи.

Ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Враховуючи положенням норм статей 9, 245, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

При порушеному порядку притягнення до адміністративної відповідальності та порядку зібрання доказів, справа про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Подію та склад правопорушення можуть підтвердити чи спростувати лише належні та допустимі докази.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Так як всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 тлумачаться на його користь, аналіз доказів свідчить про недійсність проведеного медогляду та порушення відеофіксації події, приходжу до висновку, що справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так як відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, відсутні належні та допустимі докази вини останнього.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що справа підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, а тому відповідно судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, статтями 266, 283, ч. 2 ст. 284, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області в порядку ст. 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя: Зеліско Р. Й.