Справа № 154/3198/22 Провадження №33/802/627/22 Головуючий у 1 інстанції:Пустовойт Т. В.
Категорія: ч.2 ст.172-10 КУпАП Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П.П.,розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Омелянюка М.В. на постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-10 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 145 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.
Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.
Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнаний винуватим за те, що він 01.10.2022 о 09 год 00 хв під час шикування особового складу для доведення наказу «Про відрядження особового складу військової частини НОМЕР_1 в район виконання бойових завдань та території України» (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022 року №1232) рядовий ОСОБА_1 відмовився вибувати в район виконання бойових завдань за призначенням у зв`язку з тим, що він обмежено придатний до військової служби, згідно епікризу №2258 йому рекомендовано обмежити фізичні та емоційні навантаження, має високий ризик інфаркту.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-10 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник просять постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог апелянти зазначають, що у вказаний в протоколі час ОСОБА_1 не був на шикуванні особового складу військової частини, тому наказ йому не доводився ні на шикуванні ні у будь-якій іншій формі. Розгляд справи в суді першої інстанції без його участі вважають порушенням права особи на захист, та як ОСОБА_1 не знав про існування даного провадження та не був повідомлений про розгляд справи. Просять поновити строк на апеляційне оскарження постанови

Будучи повідомленими про місце та час розгляду справи, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисник до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення від останніх не надходили, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у відсутністі вказаних осіб.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови, в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня її винесення, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку апеляційного оскарження постанови, суд апеляційної інстанції виходить з того, що справу було розглянуто у відсутності ОСОБА_1 , та, як видно із матеріалів справи копію оскаржуваної постанови він отримав 13 жовтня 2022 року, а апеляційну скаргу подав 19 жовтня 2022 року, тобто у строк передбачений КУпАП.
Доводи апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , щодо порушення його прав судом першої інстанції, оскільки його не було повідомлено про місце та час розгляду справи, заслуговують на увагу.
Суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (за ч.1 ст. 268 КУпАП - особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, …, оскаржити постанову.) Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення справа була розглянута судом за його відсутності, також матеріали справи не містять дані про його повідомлення про дату, місце та час розгляду справи чим порушено його право на захист, передбачене ст. 268 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Отже, розглянувши справу у відсутність ОСОБА_1 , суд позбавив його можливості заявляти клопотання, надавати додаткові докази й дати пояснення по суті справи.
Вимоги закону в цій частині судом першої інстанції не виконані.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, за наслідками розгляду апеляційної скарги, приходить до висновку про необхідність скасування постанови, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, як такої, що винесена з порушенням норм процесуального права та постановити нову постанову.
Вимоги ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приймаючи нову постанову, суд вважає доведеною винуОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-10 КУпАП, що підтверджується протоколом А1008 №635 від 02 жовтня 2022 року, письмовими поясненнями військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 01 жовтня 2022 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 по суті правопорушення від 01 жовтня 2022 року, службовою характеристикою, медичною характеристикою від 01 жовтня 2022 року, довідкою військово-лікарської комісії №1082 від 15 вересня 2022 року.

Відомості, які зазначені в протоколі та поясненнях в повній мірі узгоджуються між собою та з фактичними даними, які містяться в справі.

Слід наголосити, що підписавши Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників).

Відповідно до статті 9 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 11 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлює загальні обов`язки військовослужбовців.

Відповідно до пункту 3 статті 11 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Згідно з вимогами статті 16 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 30 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Відповідно до статті 37 розділу І, частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтею 26 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Твердження апелянтів, що ОСОБА_1 не був присутній на шикуванні особового складу для доведення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022 року №1232 «Про відрядження особового складу військової частини НОМЕР_1 в район виконання бойових завдань на території України» не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.
Як вбачається з копії додатку №1 до вищевказаного наказу в аркуші доведення наказу командира ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис. (а.с.21)

Протокол про військове адміністративне правопорушення А1008 №635 від 02 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_1 підписаний ним власноручно, так як і надане останнім письмове пояснення, що спростовує посилання про необізнаність з наказом. (а.с.4-6, 7)

В своїх поясненнях ОСОБА_1 вказує про рекомендації йому обмежити фізичні та емоційні навантаження, проте будь-які відомості щодо непридатності до служби у ЗСУ відсутні. У висновку медичної характеристики зазначається про направлення на ВЛК з метою визначення ступеня придатності до служби ЗСУ, а у довідці ВЛК вказано про обмежену придатність до військової служби, однак відсутні відомості на підтвердження доводів ОСОБА_1 про неможливість виконати наказ у зв`язку із станом здоров`я.

Варто відмітити, що відповідальність за частиною 2 статті 172-10 КУпАП настає у разі відмови від виконання законних вимог командира (начальника) в умовах особливого періоду.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ОСОБА_4 . Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Отже, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, а тому ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 145 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.
Враховуючи соціальний аспект кваліфікації військових адміністративних правопорушень, суспільну небезпеку і шкоду від вчинення військовослужбовцями адміністративно-караних дій в умовах воєнного стану, завдання шкоди авторитету військовослужбовця і в цілому Збройним Силам України, накладення адміністративного стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-10 КУпАП відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, яке відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення, є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

При цьому, відповідно до п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Отже, ОСОБА_1 слід звільнити від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника Омелянюка Миколи Володимировича задовольнити частково, а постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року щодо нього скасувати.
Прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 145 (ста сорок п`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.

Штраф в розмірі 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень підлягає стягненню за наступними реквізитами отримувач коштів УК у м. Луцьку /Луцька отг/21081100, код отримувача (код за ЄДРІІОУ) 38009371, банк отримувача Казначейство України(ЕАП), рахунок отримувача UA0003550, призначення платежу сплата штрафу за рішенням суду (Постанова Волинського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року про накладення штрафу в справі №154/3198/22 про адміністративне правопорушення, провадження №33/802/627/22.)

ОСОБА_1 звільнити від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П.П.