ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4788/22Головуючий у 1-й інстанції Багрій Т.Я.
Провадження № 33/817/276/22 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 27 травня 2022 р. у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 та його законного представника ОСОБА_3 апеляційну скаргу на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15 квітня 2022 р., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2022 р. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 170 грн.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі особа, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою, а також такою, що не відповідає матеріалам та обставинам справи.

Вказує, що 12 квітня 2022 року в квартирі її матері, ОСОБА_4 , відбулась сімейна сварка між нею та її племінником, ОСОБА_2 , 2010 р.н. Стверджує, що постраждалою стороною є саме вона, а не ОСОБА_2 , який росте без матері.

Зазначає, що її племінник скористався її безпорадним станом, а саме тим, що вона була вагітна, став ображати її нецензурними словами, штовхати через те, що його батько не пустив на прогулянку. Наслідком протиправної поведінки ОСОБА_2 стала її госпіталізація у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, загрозою передчасних пологів.

Звертає увагу на те, що факти, викладені у протоколі, спотворені поясненнями ОСОБА_4 (бабусі ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 (батька ОСОБА_2 ), які не були присутні під час конфлікту.

Крім цього, ОСОБА_1 разом із апеляційною скаргою подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому просить строк на апеляційне оскарження постанови поновити, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Зокрема, просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку із тим, що в судовому засіданні під час винесення оскаржуваної постанови вона не була присутня, а копію постанови отримала 03 травня 2022 року.

Вказує, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_1 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, з наведених у ній підстав, потерпілого ОСОБА_2 та його батька, ОСОБА_3 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду скаржнику слід поновити, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскільки прийняте судом рішення є законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що під час винесення постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 присутня не була, та те, що копію постанови отримала 03 травня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а апеляційна скарга подана 09 травня 2022 року, вважаю за можливе поновити апелянту строк на апеляційне оскарження.

Що стосується суті розглянутої апеляційної скарги.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обставинам, зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів суддя місцевого дав об`єктивну та належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII (далі-Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно із п.п. 14, 17 ч. 1 статті 1 даного Закону передбачено, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 даного Закону дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Відповідно до вимог ст. 22 вказаного закону, постраждала дитина має всі права постраждалої особи, реалізація яких забезпечується з урахуванням найкращих інтересів дитини, її віку, статі, стану здоров`я, інтелектуального та фізичного розвитку.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вона підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №853754 від 12.04.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_1 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство відносно свого племінника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , психологічного та фізичного характеру, а саме ображала його нецензурними словами, штовхала та шарпала, чим могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю потерпілого;

-заявою ОСОБА_3 від 12.04.2022, з якої вбачається, що він просить притягнути до адміністративної відповідальності свою сестру, ОСОБА_1 , яка вчиняла домашнє насильство відносно його сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від судово-медичної експертизи відмовляється;

-письмовими поясненнями ОСОБА_2 , які він підтвердив у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, та пояснив, що 12 квітня 2022 року близько 14 год. 00 хв. він викликав поліцію, оскільки його тітка, ОСОБА_1 , з якою він спільно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила з ним конфлікт через те, що він, збираючись на вулицю, не запитав у неї дозволу. В ході конфлікту ОСОБА_1 кричала на нього, штовхала, наносила удари рукою по спині, затисла міжкімнатними дверима йому ногу, висловлювалась нецензурними словами на його адресу;

-письмовими поясненнями ОСОБА_4 з яких вбачається, що 12 квітня 2022 року близько 13 год. 50 хв. вона стала очевидцем конфлікту між внуком, ОСОБА_2 , та донькою, ОСОБА_1 . Самої події вона не бачила, оскільки перебувала на кухні, але чула, як ОСОБА_1 висловлювалась нецензурними словами на адресу її внука ОСОБА_5 . Також чула шум від боротьби в коридорі та падіння велосипеда. Факт затиснення міжкімнатними дверима ноги внука не заперечує, проте очевидцем цього не була;

-електронним рапортом ЄО №10242 від 12 квітня 2022 року, з якого вбачається, що 12.04.2022 о 14 год. 15 хв. надійшло повідомлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що його тітка, ОСОБА_1 , вчиняє відносно нього насильство. На ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ВАБ №853754 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відібрано пояснення від заявника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 .

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, якими і обґрунтував свої висновки.

Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з поясненнями потерпілого, так і з матеріалами справи.

Поданий ОСОБА_1 разом із заявою диск з аудіозаписом не береться судом до уваги, оскільки записані на ньому матеріали не стосуються фактичних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , щодо яких вона надала пояснення в апеляційному суді, з приводу відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є безпідставними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

При цьому суд вважає непереконливими посилання ОСОБА_1 на те, що письмові пояснення ОСОБА_4 не є належними доказами, оскільки остання не була присутня під час конфлікту. Як зазначено вище, ОСОБА_4 хоча і не бачила на власні очі цієї події, але чула, як ОСОБА_1 висловлювалась на адресу її внука нецензурними словами, а також чула шум від боротьби в коридорі та падіння велосипеда.

Твердження апелянта про те, що постраждалою стороною є саме вона, а не ОСОБА_2 , оскільки її племінник скористався її безпорадним станом, а саме тим, що вона була вагітна, став ображати її нецензурними словами, штовхати через те, що його батько не пустив на прогулянку, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не беруться до уваги.

Враховуючи вищевикладене, при розгляді апеляційної ОСОБА_1 не встановлено порушень суддею місцевого суду норм матеріального чи процесуального права, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного рішення.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін.

З огляду на викладене вважаю, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень в дохід держави, є законною, обґрунтованою, і підстави для її скасування, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 170 грн, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба