Постанова

Іменем України

18.05.2022 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм в КНП ЛОР ЛОЦЕМД МК, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

02 брезня 2022 року до Франківського районного суду м. Львова поступили матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №233684, 20 лютого 2022 року об 15 год. 30 хв. у місті Львові на перехресті вулиць Київська та Коновальця водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Автоспецпром 14/У06ВО/510 д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху, здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора з ввімкненими проблисковими маячками синього кольору, не ввімкнувши спеціального звукового сигналу та не переконався в забезпеченні безпеки дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Colt д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до технічних пошкоджень транспортних засобів та заподіяння матеріальних збитків. З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 порушив п.1.5, 2.3б, 3.1, 8.7.3е, 12.1 ПДР України.

Правопорушник в судовому засіданні своєї вини не визнав, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.124 КУпАП. Зазначає, що причиною дорожньо транспортної пригоди стали дії ОСОБА_2 , оскільки останній не пропустив оперативний транспорт. Зазначає, що саме ОСОБА_2 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, що призвело до спричинення дорожньо - транспотної пригоди. Вважає, що висока швидкість автомобіля потерпілого не дала йому можливості вчасно зреагувати на дорожню обстановку для того, щоб уникнути зіткнення з автомобілем швидкої медичної допомоги.

Захисник правопорушника - адвокат Попович Н.І. підтримала пояснення свого підзахисного, повідомила, що ОСОБА_1 вину в інкримінованому адміністративному правопорушенні не визнає, вважає, що в матеріалах адміністративної справи не повністю відображено дійсні обставини справи, а відтак слід прийти до висновку про відсутність законних підтав притягнення її підзахисного до адміністративної відповідальності. Зазначає, що саме ОСОБА_1 мав перевагу в русі, оскільки керував оперативним трансопртним засобом, виконуючи службове завдання.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив обставини справи, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначив, що саме правопорушник ОСОБА_1 не дотримався правил дорожнього руху, що призвело до вчинення дорожньо транспортної пригоди. Зазначив, що їхав на невеликій швидкості на своєму автомобілі по головній дорозі і саме він мав перевагу в русі. Зазначає, що не бачив автомобіля швидкої допомоги та звернув увагу, що жодних спеціальних звукових сигналів не чув. Вважає, що правопорушник не побачив його автомобіль, який був закритий для огляду будинками поруч. Зважаючи на те, що правопорушник здійснював виїзд з другорядної дороги на головну, то мав пересвідчитись у відсутності автомобілів для того, щоб продовжити рух в напрямку головної дороги та в тому, що виїзд не створить аварійної обстановки на дорозі.

В судовому засіданні представник потерпілого - адвокат Левицький Д.Р. підтримав обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначив, що правопорушник ОСОБА_1 не дотримався правил дорожнього руху, що призвело до вчинення дорожньо транспортної пригоди. Зазначив, що саме ОСОБА_1 не перконався в безпечності своїх дій, виїжджав з другорядної дороги на головну дорогу, огляд якої був закритий будинками. Вважає, що його підзахисний не міг бачити транспортний засіб з проблисковими маячками, оскільки на дліянці дороги була обмежена оглядовість доріг.

В судовому засіданні інспектор взводу №2 роти №3 батальйону №1 УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Ткачук С.В. підтримала обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначила, що схема дорожньо - транспортної пригоди повністю відповідає фактичним обставинам справи, а при її складенні будь - яких зауважень як в правопорушника, так і в потерпілого не виникало. Зазначила, що вчинивши усі необхідні дії при фіксуванні дорожньо - транспортної пригоди, зокрема, дослідивши пошкодження транспортних засобів, здійснивши заміри положення автомобілів по відношенню до розміру дороги, заслухавши пояснення учасників дорожньо - транспортної пригоди, прийшла до беззаперечного переконання, що саме в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правпорушення, оскільки останній порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. В підтвердження своїх пояснень долучила докази фотофіксації з місця події.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила, що працює разом з ОСОБА_1 . Зазначила, що вони бригадою швидкої допомоги поспішали на виклик, при цьому їхали з проблисковими маячками та звуковими сигналами і все сталося раптово, їй не було зрозуміло звідки виїхав автомобіль потерпілого. Вважає, що саме потерпілий винний у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди, оскільки його швидкість по відношенню до автомобіля швидкої допомоги була високою.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив, що працює разом з ОСОБА_1 . Зазначив, що вони бригадою швидкої допомоги поспішали на виклик, при цьому їхали з проблисковими маячками та звуковими сигналами, виїжджаючи з другорядної дороги. Саме водій ОСОБА_2 мав надати перевагу в русі спецтранспорту швидкої допомоги.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила, що стояла на роздоріжжі вулиць Київська та Коновальця, сам момент дорожньо - транспортної пригоди не бачила, однак чула удар автомобілів. Зазначила, що чула звуковий сигнал спецтранспорту, але перед самим зіткненням.

В судовому засіданні досліджено письмові матеріали адміністративної справи, переглянуто долучений до матеріалів справи диск з відезаписом з місця події, досліджено фотографії, долучені в судовому засіданні працівником поліції.

З відеозапису з відеореєстратора автомобіля швидкої допомоги вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем швидкої допомоги, рухався в другорядній дорозі в напрямку перехрестя вулиць Коновальця - Київська з ввімкненим спеціальним звуковим сигналом.

Щодо ввімкнених проблискових маячків синього кольору, то суд вважає встановленим факт їх наявності, оскільки обставини в цій частині, не оспорююються та визнаються учасниками судового процесу.

Суд бере до уваги пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки такі є логічними, послідовними, взаємопов"язанами та співставляються з поясненнями правопорушника, наданами в судовому засіданні.

Суд не бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 , оскільки в судовому засіданні свідок повідомила, що сам момент зіткнення не бачила, а чула лише удар автомобілів. Надані в судовому засіданні покази грунтуються на її суб"єктивній думці та припущеннях.

Суд не вбачає підстав для призначення у справі судової автотехнічної експетизи, оскільки ані сторона захисту, ані потерпіла сторона не заявляли такого клопотання та не ставили дане питання на обговорення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши представлені на розгляд адміністративні матеріали, переглянувши долучений до матеріалів справи диск з відеозаписом, фотографії з місця події, заслухавши пояснення свідків у справі та дослідивши фактичні обставини, у їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

З переглянутого судом відеозапису частково підтверджуються обставини події як вони пояснювались правопорушником ОСОБА_1 в судовому засіданні, однак матеріали адміністративної справи повністю не відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені в судовому засіданні, зокрема, шляхом перегляду відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля швидкої допомоги. Відтак, оформлені матеріали в справі про адміністративне правопорушення, які досліджені в судовому засіданні містять протиріччя. При оформленні матеріалів дорожньо транспортної пригоди брались до уваги свідчення потерпілого, однак не взято до уваги місць розташування транспортних засобів, пошкодження, які були наявні на транспортних засобах, та, зокрема, пояснення як самого правопорушника, так і свідків, що свідчить про однобічність прийнятого рішення про складення протоколу про адміністративне правопорушення саме на ОСОБА_1 .

Вказане свідчить про відсутність в даному випадку в діях ОСОБА_1 всіх необхідних ознак об"єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 124 КУпАП відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

В судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, що в подальшому стало причиною дорожньо транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адмінправопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції у точній відповідності з законом (ст. 7 КУпАП).

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статтей 245,251,252,280,283 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, об`єктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з"ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

П. 1.5 ПДР України встановлено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п.2.3 б ПДР України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.3.1 ПДР України - водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів(крім сигналів регулювальника),10,11,12,13,14,15,16,17,18,26,27та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.

Відповідно до п.12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Разом з тим, згідно з вимогами п.1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Разом з тим, п. 3.2.ПДР України визначено, що у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).

Крім того, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що в даному випадку автомобіль спеціалізованого транспорту бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги під керуванням ОСОБА_1 у будь-якому випадку мав перевагу у русі перед іншими транспортними засобами. Наведене підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Суд вважає встановленим, що дії ОСОБА_1 у повній мірі відповідали вимогам ПДР України і в його діях не вбачається складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У даному випадку слід зазначити, що у практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

При оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України").

Приймаючи до уваги принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований і у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України", доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відтак, вважаю, що в матеріалах справи відсутні достатньо переконливі, чіткі та узгоджені між собою докази, висновки чи неспростовані презумпції факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд також звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно п.1ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.9,10,11,23-24,30-1,38,247,268,.283,285 КУпАП,-

постановив:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення, щодо нього, закрити.

Посвідчення водія повернути.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подано скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через суд, що постановив рішення.

Суддя В. Кузь