Справа № 946/7176/22 Провадження № 3/946/2777/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року місто Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Швець В.М., розглянувши матеріали адміністративних проваджень у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про здійснення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 025368 від 18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 притягується до відповідальності за те, що 18 жовтня 2022 року о 17 годині він в місті Ізмаїл на вулиці Єдності біля будинку 99, керував автомобілем Івеко, держ. номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження на місці зупинки та у медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за здійснення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник адвокат Волкогонов О.К. надали заперечення, в яких провину у скоєнні вказаного правопорушення не визнали, вважають, що протокол складений необґрунтовано, провина ОСОБА_1 не доведена.

Дослідивши матеріали справи, заперечення ОСОБА_1 , суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року N 1103 (надалі Порядок).

Відповідно до пунктів 3, 6 Порядку, огляд проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Аналогічні положення закріплені в пунктах 6,7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (надалі Інструкція).

Відповідно до вищезазначеного протоколу, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за «керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння», проте в матеріалах справи відсутні докази керування ним транспортним засобом. Так, з наданих до матеріалів справи відеозаписів працівників поліції вбачається, що транспортний засіб стоїть на узбіччі дороги, ОСОБА_1 весь час знаходиться на пасажирському місці, двері відкриті і він спілкується з працівниками поліції, державних номерів на цьому транспортному засобі не видно. Тобто доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом на момент його зупинки не вбачається.

За таких обставин, висновок про керування ОСОБА_1 транспортним засобом є недоведеним.

Такої ж правової позиція дотримується Верховний суд КАС у своїй постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 204/8036/16-а (2а/204/27/17).

Суд також встановив, що в матеріалах справи міститься Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер 7510. Але при цьому на відеозаписах відсутні як факт проведення такого огляду за допомогою цього приладу так і відмова ОСОБА_1 від підписання цього Акту. Більш того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції шукають цей Драгер, але не знаходять, тобто він у них взагалі відсутній.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП при складенні протоколу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно п. 2.7 Інструкція 1 уповноважена посадова особа зобов`язана роз`яснити зміст ст.63 Конституції України та ознайомити його з його правами і обов`язками передбаченими ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка в протоколі. Про обізнаність з вищевказаним порушник ставить в протоколі свій підпис, а в разі відмови поставити підпис - про це робиться відповідний запис у протоколі.

У розумінні положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться щодо особи правопорушника в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення. При цьому ст.7 КУпАП визначає, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, мають бути забезпечені права, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі право користуватись юридичною допомогою адвоката.

Дотримання цього права, полягає в тому, що фактично в момент, коли в поліцейським виявлені ОЗНАКИ алкогольного сп`яніння і він пропонує пройти тест, то це аналогія ПІДОЗРИ, а протокол - це ОБВИНУВАЛЬНИЙ АКТ, тому з моменту підозри в контексті ЄСПЛ у цієї особи виникає право на захист.

З огляду на викладене є достатні підстави вважати, що працівниками поліції, якими було складено протокол відносно ОСОБА_1 істотно порушені та обмежені його процесуальні права, в тому числі право на захист.

Враховуючи вимоги ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Виходячи з аналізу вказаних вище джерел права, викладених, зокрема, у рішеннях у справах «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини» тощо, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 КК України, вбачається, що адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП з точки зору Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можна вважати «кримінальним».

Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є обґрунтованим застосування в даному випадку положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на відсутність доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 протокол та додані до нього матеріали є недопустимими доказами.

Будь-які інші належні, допустимі та достовірні докази, які б достовірно вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у матеріалах справи відсутні.

В рішеннях «Малофеева проти Росії» від 30 травня 2013 року та «Карелін проти Росії» від 20.09.2016 року, ЄСПЛ зазначив, що коли' викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права взяти на себе функції обвинувачення, самостійно редагувати її, а, так само, не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому що відсутній жодний належний доказ скоєння правопорушення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а тому провадження відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 та п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 124, 130, 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду В.М.Швець