Справа № 161/1292/22 Провадження №33/802/593/22 Головуючий у 1 інстанції:Гринь О. М.
Категорія:ч.2 ст.130 КУпАП Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Борсук П.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Пікун Бориса Івановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 496,20 грн. судового збору.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 14 січня 2022 року о 20 год. 46 хв. в м. Луцьку на вул. Межова, керував автомобілем ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови) та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. Враховуючи те, що ОСОБА_1 повторно протягом року притягується до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді незаконною, необґрунтованою, оскільки вона не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та суперечить вимогам закону.

Зазначає про порушення судом його права на захист, оскільки судовий розгляд відбувся без його участі, що позбавило його можливості надавати пояснення та заявляти клопотання.

Вказує на допущення судом першої інстанції арифметичних описок, зокрема, суд помилково зазначив у мотивувальній частині про призначення адміністративного стягнення за ч.2 ст.130 КУпАП у виді штрафу 34000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Також судом була допущено помилка і у резолютивній частині, а саме наявна невідповідність суми призначеного штрафу його сумі прописом.

Окрім цього звертає увагу суду, що подвійний розмір штрафу, який був застосований до нього відповідно до ч.2 ст.308 КУпАП, є непосильним, адже перебуває на пенсії, являється інвалідом 3 групи, має на утриманні неповнолітню дитину та дружину, яка тяжко хворіє та потребує значних коштів на лікування.

З урахуванням вказаного, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В апеляційній скарзі також ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2022 року. Вказує, що постанова була постановлена без його участі як особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Стверджує, що оскаржувану постанову отримав поштовим зв`язком лише 07 жовтня 2022 року. У зв`язку з чим просить визнати поважною причину пропуску строку на апеляційне оскарження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які просили поновити строк на апеляційне оскарження, а вимоги апеляційної скарги задовольнити повністю, приходжу наступного висновку.

Перш за все, як убачається із змісту оскаржуваної постанови, судовий розгляд адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 відбувся 16 травня 2022 року у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. На підтвердження отримання оскаржуваної постанови лише 07 жовтня 2022 року апелянт до апеляційної скарги прикріпив копію конверта, відправником якого є Луцький міськрайонний суд Волинської області, отримувачем ОСОБА_1 , із номером штрих-кода 779. При апеляційному розгляді судом встановлено, що дійсно ОСОБА_1 оскаржувану постанову отримав лише 07 жовтня 2022 року.

З урахуванням вказаного та виходячи з принципу доступу до правосуддя, який випливає з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, строк на апеляційне оскарження постанови апелянту слід поновити та прийняти до розгляду апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про його винуватість у вчиненні правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Пікун Б.І. не заперечували вчинення першим адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.130 КУпАП, однак оскаржувану постанову просили скасувати з підстав вказаних в апеляційній скарзі.

Так вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 075510 від 14 січня 2022 року, довідкою про наявність повторності, відеозаписом з місця вчинення адміністративного правопорушення.

Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності у суду немає об`єктивних сумнівів у винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Також слід зазначити, що апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , оскільки суддею місцевого суду вживалися усі необхідні та достатні заходи для забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Суд підтримує викладені в постанові мотиви з даного приводу та не вбачає порушення права на захист ОСОБА_1 . На думку апеляційного суду пасивна процесуальна поведінка особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення свідчить про небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді першої інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Варто зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючі всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Санкція частини 2 статті 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Відповідно до вимог ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

В мотивувальній частині постанови суду суддею, на переконання апеляційного суду, була допущена описка, зокрема, щодо зазначення стягнення з ОСОБА_1 «штрафу в розмірі 34 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян». Також у резолютивній частині суддею помилково зазначено, що стягненню підлягає «подвійний розмір штрафу в сумі 68 000 (шістдесят вісім) гривень».

Хоча постанова суду першої інстанції і містить вказані описки, однак вони будь-яким чином не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення та не є істотними, які могли б стати беззаперечною підставою для скасування постанови.

Суд апеляційної інстанції не вбачає істотних порушень вимог КУпАП при проведені огляду водія ОСОБА_1 на визначення стану сп`яніння та складання протоколів про адміністративні правопорушення, які могли бути підставою для скасування судового рішення.

Відтак, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а висловлені посилання апелянта не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду матеріалів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294, 295 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2022 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2022 року щодо останнього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського апеляційного суду П.П. Борсук