ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1329/22 Справа № 199/4107/22 Суддя у 1-й інстанції - ДЯЧЕНКО І. В. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Судом першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 26.06.2022 о 03-30 годині у м. Дніпрі по вул. Богомаза, 175 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на нагрудну камеру співробітника поліції, чим своїми діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.09.2022 року, скасувати її та закрити провадження щодо нього через відсутність події правопорушення.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що :

- в матеріалах справи немає доказів його керування автотраспортним засобом чи його зупинки працівниками поліції, тому що машина стояла в закритому стані на узбіччі, а не на проїжджій частині, і він перебував поруч із нею. Він не заперечував перебування в стані алкогольного сп`яніння, оскільки автомобілем не керував. Враховуючи наведене він відмовився від огляду, запропонованого поліцейським, оскільки на місці зупинки транспортного засобу, поліцейський має право проводити огляд на стан алкогольного сп`яніння тільки тих осіб, які керували транспортним засобом;

- свідків не було залучено;

- відеозапис фрагментарний, постійно обривається, а частину відео поліцейські взагалі знищили;

- протокол про адміністративне правопорушення, як і рапорт поліцейського не можуть бути доказами у справі.

Суд, вислухавши думку особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи позицію апелянта щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та вважаю за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Під час розгляду апеляційної скарги по суті її вимог звертається увага на те, що орган (посадова особа), відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дані вимоги судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суддя зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №246785 від 26.06.2022, який складено у відповідності до вимог ст. 256 КупАП; відеозапис з нагрудної камери співробітників поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння, будь-яких порушень прав останнього не зафіксовано.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмова особи, яке керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким, чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КупАП, а посилання апелянта на неповноту дослідження судом доказів є необґрунтованими, носять суб`єктивну оцінку та спростовуються матеріалами провадження та доказами по справі, наведеними вище, в їх сукупності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційним переглядом встановлено, що письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено. Крім того, письмові докази цілком узгоджуються з відеозаписом з боді-камери працівників поліції, а тому сумнівів в їх достовірності у апеляційного суду не виникає.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, на чому наполягав апелянт у своїй скарзі та в судовому засіданні. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_1 стосовно відсутності свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, вважаю за необхідне зазначити таке.

У відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння фіксувалася на бодікамеру працівника поліції, тож не було й підстав для запрошення свідків для проведення цієї процедури, що цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону.

Також під час апеляційного розгляду, як і судового провадження в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, які, до того ж, повністю спростовуються відеозаписом з нагрудних камер інспекторів Управління патрульної поліції в м. Дніпрі, на якому зафіксований процес складання відносно ОСОБА_1 26 червня 2022 протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №246785. Крім того, на даному відео зафіксовано факт відмови останнього пройти медичний огляд в установленому порядку. Тож, доводи апеляційної скарги в цій частині не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення, позаяк місцевим судом ОСОБА_1 було визнано винним саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідальність за яку передбачена ч. 1 ст. 130 КупАП, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

Тож, з урахуванням наведеного не можна не погодитись з позицією суду першої інстанції в частині безпідставності твердження ОСОБА_1 про не доведеність його вини наданим відеозаписом через те, що він не відображає моменту керування ним транспортним засобом. Місцевий суд в даному випадку цілком слушно зазначив, що вказаний відеозапис з бодікамер працівників поліції є належним та допустимим доказом, оскільки цим відеозаписом безперервно зафіксовано лише ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме: підтвердження факту його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а також роз`яснення поліцейським наслідку такої відмови, і при його огляді не виникає сумніву у його достовірності, тому Відсутність у долученому до матеріалів справи відеозапису відомостей про інші події, які не стосуються суті складеного стосовно ОСОБА_1 протоколу, не спростовує факту вчинення ним правопорушення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд та вважає, що за таких обставин винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП. Перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. Разом з цим, суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано накладено на ОСОБА_1 стягнення на загальних підставах, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КупАП, у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, яке є безальтернативним, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, а тому постанову суду першої інстанції слід без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2022 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко