ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 684/153/22

Провадження № 33/4820/492/22

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Селезньової М.Д., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника Морозова В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційні скарги ОСОБА_1 та в його інтересах захисника Морозова Вадима Юрійовича на постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2022 року,-

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , працюючого у ДПДГ «Пасічна»,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496 грн. 20 коп. судового збору.

За постановою суду, 08 червня 2022 року о 15 год. 58 хв. в смт Стара Синява, по вул. Грушевського, 11, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ІЖ 2717, номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В поданих апеляційних скаргах ОСОБА_1 та захисник Морозов В.Ю. просять постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Зазначають, що під час проведення огляду було порушено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв ознак сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою приладу Драгер, не погодився з його результатами, виявив бажання пройти огляд в медичному закладі із відібранням зразків біологічного середовища, однак лікарі йому відмовили. Уважають висновок лікаря безпідставним, так як ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, а наполягав на відібранні аналізу крові з метою виявлення наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння. В протоколі працівники поліції зазначили про порушення п. 2.5 ПДР України, проте ОСОБА_1 пройшов огляд на місці зупинки, що підтверджується роздруківкою приладу Драгер, з яким не погодився, про що неодноразово зазначав поліцейським. На думку апелянтів, письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою. Звертають увагу, що матеріали справи не містять: відомостей про те, чи притягувався ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення, відсутня довідка про відсторонення його від керування автомобілем, інформація чи отримував ОСОБА_1 посвідчення водія, а також відсутня повна версія відеозапису події, яка сталась. З огляду на це, вважають, що постанова місцевого суду винесена без дослідження всіх істотних обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Морозова В.Ю., на підтримку поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, вважаю, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен, на вимогу працівника поліції, пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.

Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.

Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №165231 від 08.06.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 08.06.2022 року о 15.58 год. в смт. Стара Синява, по вул. Грушевського, керував транспортним засобом ІЖ 2717, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку водій відмовився, чим порушив вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1)

У судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав, посилаючись на те, що він, у зазначений в протоколі день та час, керував транспортним засобом та був зупинений безпричинно працівниками поліції, на місці зупинки він пройшов огляд за допомогою приладу «Драгер», однак не був згідний з його результатами, тому погодився на проходження огляду в медичному закладі, в подальшому, працівниками поліції він був доставлений до медичного закладу, однак огляд не пройшов, так як сумнівався у компетентності та кваліфікації лікаря, хоч від такого не відмовлявся.

Разом з тим, такі твердження ОСОБА_1 спростовується наступними доказами, а саме даними:

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки, складеним ІСРПП ОСОБА_2 , згідно із яким результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до даних тестування приладу Драгер Алкотестер 6810, тест №498, становить - 2,13 ‰ проміле (а.с.6);

- роздруківки результату тестування приладу Драгер Алкотестер 6810 щодо водія ОСОБА_1 від 08.06.2022 року, тест №498, згідно з яким результат - 2,13 ‰ (а.с.6);

- довідки КНП «Старосинявська ЦРЛ» від 08.06.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.8).

В ході апеляційного розгляду було досліджено відеозапис з нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліцейського, яким підтверджуються вищевказані обставини вчинення даного правопорушення. Зокрема, на відео видно, що в ході здійснення патрулювання було зупинено автомобіль ІЖ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Поліцейський здійснює перевірку документів та вбачає у водія ознаки алкогольного сп`яніння. Пропонує пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, ОСОБА_1 погоджується. Неодноразово вказує, працівникам поліції, що у нього вчора був день народження, розпаковує герметично запакований муштук, продуває в нього, результат - 2,13 % проміле, з яким не погоджується. Поліцейський пропонує пройти огляд на стан сп`яніння в медичній установі, на що ОСОБА_1 погоджується, проте безпосередньо у лікарні від такого огляду категорично відмовляється.

Відмова від проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі працівниками поліції зафіксована із застосуванням технічних засобів відеозапису, а також підтверджується довідкою лікаря. Окрім того, згідно даних відеозапису, у медичному закладі працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 наслідки від такої відмови, про те, що у разі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі на нього буде складено протокол за порушення пункту 2.5 ПДР, роз`яснено зміст зазначеного пункту, після чого ОСОБА_1 не заперечив проти складання протоколу та від огляду відмовився, відтак доводи щодо відсутності факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду є необґрунтованими.

Доводи апелянтів про те, що матеріалах справи відсутня повна версія відеозапису, і він не може бути належним доказом у справі, апеляційним судом відхиляються, так як даний відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, а зафіксовані на ньому обставини підтверджують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення є безпідставними та не заслуговують на увагу, так як спростовуються вищевказаними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Суд відхиляє доводи апелянта про те, що на відеозаписі відсутні свідки його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки, як вже зазначалось вище, відповідно до положень ст. 266 КУпАП, свідки залучаються лише у випадку неможливості фіксації технічними засобами відмови водія від проходження огляду у встановленому законом порядку.

В матеріалах справи відсутні та ОСОБА_1 і його захисником, під час апеляційного перегляду, не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи сторони захисту є неприйнятними.

Апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого суду, що ОСОБА_1 було порушено п. 2.5 ПДР України, а не п. 2.9 а ПДР України, на що є також посилання апеляційної скарги. Як установлено судом першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 із результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським на місці, не погодився, а після направлення його до медичного закладу для проведення такого огляду відмовився.

Посилання апелянта на інші порушення, зазначені в апеляційній скарзі, були вмотивовано відхиленні судом першої інстанції, підстав для їх дублювання апеляційна інстанції не вбачає, оскільки це не впливає на висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, так як подія і склад, вчиненого ним адміністративного правопорушення знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини у скоєнні цього адміністративного правопорушення є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі правопорушника, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах апеляційної скарги не вбачається.

30 серпня 2022 року до апеляційного суду звернулися члени трудового колективу автопарку ДПДГ «Пасічна» із клопотанням про звільнення від адміністративної відповідальності та передачу ОСОБА_1 державному підприємству на поруки. Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 за період перебування на посаді водія-експедитора, по теперішній час, зарекомендував себе позитивно, як фахівець у певній галузі виробництва придбання і доставки запчастин до с/г техніки і виробничого інвентаря.

Протоколом загальних зборів членів трудового колективу автопарку ДПДГ «Пасічна» було прийнято рішення про взяття на поруки експедитора ОСОБА_1 та клопотати за нього перед апеляційним судом (а.с.106-107).

Суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи та особи, яка вчинила правопорушення, передбачені частинами другою-четвертою статті 126 та статтею 130, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

З огляду на те, що законом передбачена заборона такого звільнення від адміністративної відповідальності осіб, які вчинили правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому клопотання трудового колективу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя-

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні клопотання трудового колективу автопарку Державного підприємства «Дослідне господарство «Пасічна» про взяття ОСОБА_1 на поруки - відмовити.

Постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційні скарги ОСОБА_1 та захисника Морозова В.Ю. - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М.Кулеша