Справа № 587/901/22
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2022 року суддя Сумського районного суду Сумської області Степаненко О.А., розглянувши адміністративну справу, що надійшла від ВП №; ( м.Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 26 червня 2022 року серії ААБ № 315503, 26 червня 2022 року о 19-04 годині, в смт.Степанівка, вул.Соборна ОСОБА_1 керував автомобілем Daewoo Matis державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп*яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, хитка хода. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив п.п.2.5 ПДР України і скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 обґрунтовуючи свою позицію і оспорюючи протокол про адміністративне правопорушення, пояснив, що належних доказів того, що він керував автомобілем 26 червня 2022 року суду не надано, відеозапис не дає підстав з достовірністю вважати, що вказаним автомобілем він керував в стані алкогольного сп`яніння. Свідків його відмови від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп*яніння не було.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що достатніх підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності , передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП не вбачається.
Ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав і пояснив, що в той день він в 4 ранку виїхав на рибалку, на ставок, який знаходиться метрів 500 від його будинку. Перед цим він домовився з матір*ю, що оскільки на ставку він вживатиме алкоголь, то щоб вона забрала його. Він взяв її машину, щоб вона ввечері сіла за кермо і забрала його зі ставку Вони з друзями рибалили , вживали спиртне і ввечері почали збиратися. Дорога була погана і його друг сів за кермо, рядом з ним сів ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 вивіз його на гору, вони сиділи з ОСОБА_4 у машині, а ОСОБА_3 пішов за своєї машиною, і в цей час під*їхали працівники поліції. Він погодився, що був п`яний, намагався пояснити ситуацію, що автомобіль вивіз на гору його товариш, що він не перебував за кермом, він проїхав на ній кілька метрів, повернув за поворот і став. Потім мати підійшла, і працівники поліції склали протокол .
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив , що він був разом на риболовлі з ОСОБА_1 ,. Він не вживав алкоголь, а інші хлопці вживали. О 18-00 годині вирішили їхати додому, він сів за кермо автомобіля Матіса, вивіз машину до під*йому, бо був в тверезому стані. ОСОБА_6 повинна була забрати мати, бо він вживав спиртні. Він виїхав на гору, заглушив машину в повернувся до своїй машини. ОСОБА_1 машиною не керував, бо чекав мати. Зазначив, що машина стояла не в тому місці, де він її залишив машину, мабуть її переміщали.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив , що він також був на риболовлі з ОСОБА_8 і ОСОБА_3 , там вони випивали. Він сів у машину, десь о 19 год, на переднє сидіння, з Головком рядом, ОСОБА_8 сидів на задньому. Головко вивіз машину на верх і повернувся вниз по свою машину, а вони чекали мати ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні прояснила, що вона є матір*ю ОСОБА_6 . Вона з*явилася на місці події, коли там вже була поліція. Вона не встигла вчасно прийти і забрати сина з риболовлі, домовлялися, що вона прийде до 19 години .
На підтвердження вини ОСОБА_6 у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння суду наданий відеозапис вчиненого правопорушення, який досліджений судом.
З дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебуває за кермом автомобіля і відмовляється від проходження медичного огляду на місці зупинки транспортного засобу на визначення стану алкогольного сп*яніння.. Таким чином, не можливо зробити категоричний висновок про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем.
Позиція ОСОБА_6 не тільки не спростована наданими доказами, а і фактично підтверджується матеріалами справи.
Крім того, слід також зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися належним доказом вини ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ (ч. 6 ст. 266 КУпАП), а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Так, відповідно п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (із послідуючими змінами), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_10 порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки водій відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння.
Однак висновки, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не у повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не умотивовані та не ґрунтується на законі, оскільки, незважаючи на вказані вище вимоги закону, при відмові ОСОБА_6 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку протокол про адміністративне правопорушення був складений працівником поліції у відсутності двох свідків.
Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 251 КУпАП) може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати - ст. 254, 255 КУпАП), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).
Оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не був дотриманий порядок фіксації відмови водія від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, тобто процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_6 , то цей доказ необхідно вважати недопустимим доказом, що тягне за собою визнання недопустимими усіх доказів у справі (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.
Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі від 26.02.2019 № 1-р/2019).
Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Таким чином, дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_6 складу правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі.
Відповідно до ст.ст.251,252,280 КУпАП наявність адміністративного правопорушення і винність у його вчинені особи та інші обставини, що мають істотне значення для правильності вирішення справи про адміністративні правопорушення, підлягають доказуванню передбаченими законом способами, оцінка відповідних доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності та законі. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа у його вчинені та чи підлягає вона адміністративній відповідальності, постанова у справі повинна бути законною та обґрунтованою.
Відповідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи те, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджуються сукупністю всіх інших досліджених доказів, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130КУпАП за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, у зв*язку з чим провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 130 ч.1, п. 1 ст. 247, 283-285 КУпАП, суд
Закрити справу відносно ОСОБА_6 за ст.130 ч.1 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд протягом 10-и днів з дня її винесення.

Суддя О.А. Степаненко