Справа № 265/7562/21
Провадження № 3/265/46/22
П О С Т А Н О В А

13 січня 2022 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Міхєєва Інна Миколаївна, за участю секретаря судового засідання Аргунової М.В., прокурора Таушана Д.А., особи відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Слєпова Д.Ю., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Донецькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу №598 від 23.09.2021 ОСОБА_1 , порушуючи вимоги абзацу 2 ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», припинивши діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а саме звільнившись з посади начальника відділу організації оперативно - розшукової діяльності оперативного управління Головного управління ДФС у Донецькій області, згідно з п.п. «д» п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин 10.06.2020 об 11:08 год. подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Дії останнього кваліфікуються як адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не визнав та зазначив, що на час звільнення працював на посаді начальника відділу оперативно - розшукової діяльності оперативного управління Головного управління ДФС у Донецькій області. Був звільнений з вищезазначеної посади з 16 грудня 2019 року, 15 грудня 2019 року подав декларацію (перед звільненням), в подальшому 17 грудня 2019 року, отримавши вихідну допомогу, подав декларацію (повідомлення про суттєві зміни в майновому стані). Зазначив, що декларація (після звільнення) дійсно була ним подана з порушенням строків, але це сталось з об`єктивних причин, він не мав наміру приховувати отримані ним за цей період доходи. Його доходи за цей незначний період складалися виключно із призначеної йому пенсії та виплат при звільненні. Акцентував увагу суду на тому, що в цей період у нього були якісь неполадки з комп`ютером та електронним ключем. Він робив спроби, щоб подати декларацію, але в нього не виходило. Крім того, в травні 2020 року він ймовірно хворів на ковід та був на самоізоляції вдома. До лікаря не звертався, оскільки тяжких ускладнень не мав, до того ж йому не потрібен був лікарняний, оскільки в цей період він вже перебував на пенсії. Додатково пояснив, що до звільнення він подав усі передбачені законом декларації на робочому комп`ютері. З початку травня 2020 року, для подачі декларації після звільнення, шляхом запитів збирав інформацію про офіційно отримані ним доходи, а саме про нарахований розмір пенсії та доходів при звільненні. З урахуванням локдауна, який тривав в цей період, на це був потрібен додатковий час. Потім в середині травня неодноразово намагався зайти на сайт НАЗК та подати декларацію (після звільнення), але в нього не виходило. З`ясувалося, що були проблеми з його персональним домашнім комп`ютером. Приблизно 16-17 травня, для налагодження комп`ютера, він звернувся за допомогою до бувшого співробітника та колеги ОСОБА_2 . Той намагався відремонтувати комп`ютер, але з`ясувалося, що поломка була складна і потрібно було заміняти запчастини в системному блоці, а їх треба було замовляти. Після того, як комп`ютер було налагоджено, він одразу подав декларацію, але це було вже 10 червня 2020 року. Крім того, просив врахувати, що в цей період почував себе погано, були підозри на ковід, тому подавати декларацію з іншого комп`ютера, поза межами дому не став. Стверджував, що умислу на приховання отриманих доходів не мав.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Слєпов Д.Ю. у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 дійсно пропустив строк подання декларації «після звільнення» на дев`ять днів, але він не мав жодного умислу на приховування доходів за цей період, пропустив строк подачі декларації з незалежних від його волі причин. Фактично у період, коли ОСОБА_1 за вимогою закону повинен був подати декларацію «після звільнення», він не мав технічної можливості, доступу до мережі Інтернет, щоб подати вищезазначену декларацію. Так, наприкінці травня 2020 року він намагався подати декларацію «після звільнення», однак у зв`язку із поломкою комп`ютера не зміг з`єднатися з мережею Інтернет. Окрім того, зазначені події відбувались у період введеного на території Донецької області карантину та за наявності підозр на коронавірусну хворобу у ОСОБА_1 , з метою запобігання розповсюдження інфекції, він запобігав перебування у громадських місцях. Одразу, після ремонту власного комп`ютера ОСОБА_1 подав декларацію «після звільнення» - 10.06.2020 року. З огляду на наведене, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на несвоєчасне подання декларації «після звільнення», тобто умисел на вчинення вказаного адміністративного правопорушення. Крім того, зазначив, що правоохоронним органом не зазначається жодної мети, яку переслідував ОСОБА_1 , несвоєчасно подаючи декларацію, так само і не зазначено, які переваги він намагався отримати в зв`язку з цим. Відомості в декларації «після звільнення» відрізняються від попередньої декларації лише у розмірі отриманої ним пенсії, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не мав наміру приховати будь-які відомості про доходи, зволікаючи із поданням декларації. Звернув увагу, що наявний в державі правовий механізм зобов`язує особу подати декларацію «після звільнення», але у разі відсутності у особи персонального комп`ютера чи доступу до мережі Інтернет з об`єктивних причин, не роз`яснено, яким чином особа повинна виконати вказане зобов`язання. Вважає, що прокурором при розгляді справи не доведено, що ОСОБА_1 не подав декларацію «після звільнення» умисно, оскільки умисел означає, що особа, яка умисно не своєчасно подала декларацію про доходи, мала на меті отримати якісь привілеї для себе чи третіх осіб. Також вказав, що на той період часу, в зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції та введенням карантинних заходів, були частково обмежені конституційні права громадян щодо доступу до публічних місць, в тому числі і до отримання офіційних відомостей про одержані доходи від державних органів. З огляду на наведене, просив закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 зазначив, що є колишнім колегою ОСОБА_1 , вони певний час разом працювали в органах ДФС. В зв`язку із специфікою роботи, він має спеціальні знання в сфері комп`ютерних технологій та розбирається в комп`ютерах. Приблизно в 20 числах травня 2020 року до нього звернувся ОСОБА_1 з проханням налагодити роботу його персонального комп`ютера. З`ясувалося, що в комп`ютері були проблеми з материнською платою, яку прийшлося замовляти он-лайн через систему ОЛХ, потім ще дозамовляли процесор та пам`ять. Повністю відновити роботу комп`ютера вийшло лише на початку червня 2020 року. Весь цей час, а це приблизно 2 тижні, комп`ютер ОСОБА_1 був у нього. ОСОБА_1 квапив його з відремонтуванням комп`ютеру, посилаючись на необхідність подати декларацію, але від нього це не залежало.

Прокурор Таушан Д.А. обставини, викладені у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, підтримав, зазначив про наявність в діях ОСОБА_1 ознак діяння, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Вказав, що ОСОБА_1 був достеменно обізнаний з правилами та часом подачі відповідних декларацій, його посилання на відсутність у зазначений час персонального комп`ютера є безпідставними, оскільки напевно він мав можливість подати декларацію через будь-який інший комп`ютер, в тому числі і через телефон. Просив визнати його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити у судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

В ході судового розгляду справи встановлені наступні фактичні обставини.

Відповідно до наказу начальника управління ДФС у Донецькій області №296-0 від 01.12.2016 на посаду начальника відділу організації оперативно - розшукової діяльності оперативного управління Головного управління ДФС у Донецькій області з 01 грудня 2016 року призначено полковника податкової міліції ОСОБА_1 (а.с. 20).

Згідно із наказом №389 від 05.12.2019 полковника податкової міліції ОСОБА_1 з 16 грудня 2019 року звільнено з посади начальника відділу організації оперативно - розшукової діяльності оперативного управління Головного управління ДФС у Донецькій області (а.с. 21).

Відповідно до п.п. «д» п. 1 частини першої ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» особи, Суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме: особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України.

Таким чином, ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у п.п. «д» п. 1 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №530-Х внесено зміни до Закону України «Про запобігання корупції», згідно з якими у 2020 році продовжено до 1 червня термін подання щорічних декларацій та декларацій після звільнення.

Згідно роздруківки з Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування вбачається, що ОСОБА_1 подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік 10.06.2020 об 11:07:59. (а.с.17-18, 46-47 )

З урахуванням викладеного, суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік поза межами встановленого строку декларування.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП встановлено, що несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дослідивши обставини справи та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у нього умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Статтею 172-6 ч. 1 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання без поважних причин декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його суб`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму інформаційному листі № №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» зазначив, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Відповідальність особи настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 стверджував, що намагався подати декларацію «після звільнення», але в нього не виходило через збої в системі, через поломку комп`ютера у нього була відсутня можливість подати вчасно декларацію. Крім того, в травні 2020 року він ймовірно хворів на ковід та був на самоізоляції у себе вдома.

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_3 пояснення ОСОБА_1 підтвердив та стверджував, що дійсно в період з кінця травня до 10 червня 2020 року вчиняв заходи для відновлення роботи персонального комп`ютера ОСОБА_1 . Підстави вважати сумнівними показання свідка ОСОБА_3 відсутні. Окрім того, свідок ОСОБА_3 був попереджений про кримінальну відповідність за завідомо неправдиві показання.

Судом встановлено, що 10 червня 2020 року об 11:07:59, після послідовного виконання дій, спрямованих на заповнення декларації, ОСОБА_1 було успішно подано декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік. Отже, матеріалами справи не підтверджено наявність в діях ОСОБА_1 саме прямого чи непрямого умислу щодо несвоєчасного подання декларації.

Крім того, судом встановлено та підтверджено роздруківкою з Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що ОСОБА_1 як суб`єкт декларування своєчасно, тобто 15 грудня 2019 року, подав декларацію, як особа, яка припиняє відповідну діяльність (декларація перед звільненням), і 17 грудня 2019 року подав декларації (про суттєві зміни в майновому стані) (а.с. 25, 43-47, 58-74).

Отже, поза розумним сумнівом судом встановлено, що у ОСОБА_1 не було причин для приховування його майнового стану за 2019 рік та, відповідно, для умисного пропуску строку для декларування, останнім були вжиті заходи для подання декларації особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік.

У протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку - наявність умислу. Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 , не подавши своєчасно декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, мав умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, оскільки останній не приховував доходи при подачі декларації та подав декларацію своїх доходів із запізненням.

В судовому засіданні не встановлено жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, так і у справах про адміністративні правопорушення, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Повно та всебічно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, керуючись нормами закону, суддя дійшов висновку про те, що провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відповідно до якого провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, ч. 1 ст. 172-6, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284, 287, 289 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з моменту винесення постанови.

Суддя І. Міхєєва