Справа № 938/279/22
Провадження № 33/4808/659/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Джус Р. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколівка Косівського району Івано-Франківської області, працюючого інспектором з охорони природно-заповідного фонду НПП «Верховинський», зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп., -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 21.06.2022 року о 23 год 44 хв. в смт Верховина по вул. І. Франка Верховинського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки Daewoo Lanos з реєстраційним номером НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився. Під час зупинки транспортного засобу та оформлення матеріалів адміністративної справи проводилася безперервна відеозйомка на нагрудну відеокамеру.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду, у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального норм права, без дослідження обставин та доказів справи, формально підійшовши до розгляду справи, а тому постанова підлягає скасуванню.

Апелянт наголошує на тому, що із долученого відеозапису вбачається, що він перебував в автомобілі із вимкнутим двигуном, який був припаркований біля його будинку по вул. Винниченка, а не по вул..Франка як вказано в протоколі, та розмовляв із пасажиром. Крім того, працівник поліції не повідомив чого він підійшов до його автомобіля та зразу ж почав вимагати документи, які ним були надані. Вважає, що поведінка працівника поліції свідчить про те, що останній грубо порушував законні вимоги передбачені ЗУ «Про національну поліцію».

Апелянт наголошує на тому, що протокол про адміністративне правопорушення не був складений в його присутності та йому не оголошено, коли та за яких обставин було складено протокол йому не відомо, що є порушенням вимог КУпАП, оскільки працівник поліції тільки спитав чого, чи він буде підписувати протокол.

Вважає, що проведення огляду водія і складання протоколу є різними діями, оскільки огляд водія не передбачає присутності свідків, а при складанні протоколу у випадку відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, участь свідків є обов`язковою, про що суд особисто зазначив в постанові суд, однак не визнав це порушенням.

ОСОБА_1 вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог закону.

Окрім того, апелянт вважає, що судом не надано належної оцінки неналежному оформленню працівниками поліції його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Вважає, що лише у разі отримання водієм письмового направлення для проведення огляду від такого огляду складається протокол про адміністративне правопорушення, таке направлення відсутнє в матеріалах справи.

Звертає увагу, що в судовому засіданні суду поліцейський ОСОБА_2 вказав, що не пам`ятає чи складалось направлення водія на огляд, а його пояснення були не чіткими щодо обставин справи.

ОСОБА_1 не погоджується із посиланням суду на його пояснення щодо вживання ним пива, оскільки судом не було встановлено час вживання та кількість пива, окрім того, пиво він вжив безалкогольне. Свідок, який перебував в автомобілі як пасажир, міг підтвердити обставини події, однак помер незадовго до судового засідання.

Апелянт вказує, що його поведінка, яка зафіксована на відеозаписі, та почервоніння обличчя, зумовлені хворобливим станом, які і забороняють вживання алкоголю, відповідні довідки надані суду на їх підтвердження.

Апелянт наголошує, що суд формально підійшов до розгляду справи без з`ясування обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі.

З урахуванням наведеного, просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу правопорушення. Крім того, просить провести розгляд справи за відсутності його та захисника.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисник Рашковська Л.О., не з`явилися, хоча в установленому законом порядку повідомлялися про розгляд апеляційної скарги, не подано ОСОБА_3 та його захисником клопотання про відкладення розгляду справи та не підтверджено поважність причин щодо неможливості їх явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність обвинуваченого та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт ОСОБА_3 просить розглянути апеляційну скаргу на постанову Верховинського районного суду від 27.09.2022 року щодо нього без його присутності та присутності його захисника.

Апеляційний суд, враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 та його захисник адвокат Рашковська Л.О. знають про наявність відповідного провадження за його апеляційною скаргою в суді апеляційної інстанції, повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_3 та його захисника адвоката Рашковської Л.О.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Відповідно до доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують винуватість у вчиненні правопорушення.

Звертає увагу на те, що працівником поліції порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, не вручено копію протоколу, відсутні дані про керування ним транспортним засобом, безпідставно не зазначені свідки в протоколі, які повинні бути присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушниці та характер вчиненого нею правопорушення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_3 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Судом першої інстанції прийнято рішення у справі за участю особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Рашковської Л.О., з допитом в судовому засіданні свідків поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , та на підставі детально досліджених доказів наявних в матеріалах справи.

Апеляційний суд вважає, що судом були в повному обсязі та детально досліджені всі доводи висловлені ОСОБА_3 та його захисником адвокатом Рашковською Л.О., надано їм належну правову оцінку, допитані в судовому засіданні свідки поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які були причетні до оформлення матеріалів справи щодо ОСОБА_3 , з`ясовані всі обставини події та досліджені всі наявні докази в матеріалах справи, на підставі яких суд прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 231939 від 21.06.2022 року ( а.с. 1), водій ОСОБА_1 21.06.2022 рокуо 23 год 44 хв. в смт Верховина по вул. І. Франка Верховинського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки Daewoo Lanos з реєстраційним номером НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису бодікамеру TECSER-ROC 99-02/HD 31-E. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Верховинському районному суді.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано матеріали адміністративної справи.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 вилучено посвідчення водія, однак тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видався.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що особа від дачі пояснень відмовився згідно ст. 63 Конституції України.

В протоколі зазначено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 від підпису у відповідних графах протоколу та отримання копії протоколу відмовився.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої був зупинений транспортний засіб під час керування ОСОБА_1 та, у випадку незгоди із діями працівників поліції, вимагала від нього надати детальні пояснення.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В матеріалах справи відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про виконання працівником поліції своїх обов`язків щодо її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Апеляційний суд, враховуючи обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення та приймаючи до уваги тривалий розгляд справи в суді першої інстанції, вважає, що ОСОБА_1 був обізнаний про зміст висунутого проти нього обвинувачення та мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Дані відеозаписів є належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_3 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушницю, яка керувала транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння та відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що у справі достатньо даних для обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, апеляційний суд констатує, що відеофіксація події відбувалась на місці зупинки транспортного засобу марки Daewoo Lanos з реєстраційним номером НОМЕР_1 , якою зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повність визнавав факт керування транспортним засобом, під час спілкування з працівниками поліції погоджувався, що вживав спиртні напої та намагався домовитись із ними.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозапис з нагрудної камери працівника поліції починається з того, що останні переслідують автомобіль, який після застосування працівниками поліції звукових спеціальних сигналів на автомобілі, вдається їм зупинити.

Вищевказаним відеозаписом зафіксовано, як працівник поліції підходить до транспортного засобу, яким керує ОСОБА_1 та висловлює водію незадоволення з приводу того, що останній не відразу зупинився на вимогу працівників поліції. Відеозаписом зафіксовано ОСОБА_1 , який виключає двигун автомобіля та який вибачається перед працівником поліції за те, що не відразу побачив світлові сигнали патрульного автомобіля поліції. В автомобілі на задньому сидінні перебував чоловік, дані якого не встановлювались. На вимогу працівника поліції, водій зупиненого автомобіля Daewoo Lanos надав посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль. Після перевірки документів було встановлено, що водієм автомобіля, який керував автомобілем марки Daewoo Lanos з реєстраційним номером НОМЕР_1 був саме ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_1 особисто зазначив, що проживає недалеко від зупинки транспортного засобу та недавно повернувся з Донецької області з фронту.

Відеозаписом зафіксовано відповідь водія ОСОБА_1 на запитання працівника поліції про те, що він їде недалеко від моста до додому та показав, що будинок знаходиться поряд від зупинки автомобіля працівниками поліції. ОСОБА_1 неодноразово просив вибачення у працівників поліції, повідомив, що вживав пиво і хотів доїхати додому. Працівником поліції було оглянуто багажник автомобіля, після чого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою сертифікованого приладу Драгер. ОСОБА_1 повідомив працівників поліції повторно про те, що пив пиво і не бажає проходити відповідний огляд на стан сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на місці зупинки ОСОБА_1 не заперечував факт керування, транспортним засобом та на пропозиції працівника поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та у медичному закладі, відповів, що він відмовляється, незважаючи на те, що працівник поліції повідомив йому про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме:різкий запах алкоголю та почервоніння обличчя та пояснив, що тільки за допомогою сертифікованого приладу Драгер можна визначити чи перебуває останній в стані сп`яніння. Так, ОСОБА_1 не реагував на пропозиції працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння та продовжував просити відпустити його, мотивуючи тим, що він нічого поганого не зробив та не створив аварійної ситуації та є військовослужбовцем.

На відеозаписах чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, останньому було роз`яснено правові наслідки таких дій та вказав на те, що обов`язок проходження зазначеного огляду, передбачений п. 2.5. Правил дорожнього руху України, а у випадку відмови від проходження огляду на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення саме за відмову від проходження огляду.

Відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 вказав, що працівники поліції нічого відносно нього не складуть, оскільки він нічого не збирається підписувати, після чого його поведінка змінилася, оскільки він був незадоволений тим, що працівники поліції складають стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 про вилучення у нього посвідчення водію, відеозаписами зафіксовано роз`яснення працівником поліції ОСОБА_1 його прав та обов`язків відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

ОСОБА_1 неодноразово намагався покинути місце події, після чого працівник поліції повідомив останнього, що в результаті повторення таких дій до ОСОБА_1 може бути застосовано заходи примусових дій та оформлення матеріалів за непокору працівникам поліції.

Так, відеозаписами зафіксовано відмову ОСОБА_1 від ознайомлення із змістом протоколу та його підпису. На місце події прибула дружина ОСОБА_1 , яка намагалась заспокоїти ОСОБА_1 та також зазначила, що останній не буде нічого підписувати та просила не провокувати її чоловіка.

Апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі з приводу того, що він не керував транспортним засобом, а тому з належних підстав відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю спростовуються відеозаписами, які в повному обсязі було досліджено в суді апеляційної інстанції.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при відмові від проходженні ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що долученим відеозаписом спростовані доводи апелянта ОСОБА_1 щодо того, що він перебував в автомобілі із вимкнутим двигуном, який був припаркований біля його будинку по вул. Винниченка, а не по вул.Франка як вказано в протоколі, та розмовляв із пасажиром, працівник поліції не повідомив чого він підійшов до його автомобіля та зразу ж почав вимагати документи, які ним були надані. Вважає, що поведінка працівника поліції грубо порушувала законні вимоги передбачені ЗУ «Про національну поліцію».

Апелянт наголошує на тому, що протокол про адміністративне правопорушення не був складений в його присутності та йому не відомо за яких обставин було складено протокол, що є порушенням вимог КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними вищевказані доводи апелянта, оскільки з відеозаписів вбачається, що своєю поведінкою ОСОБА_1 в грубій формі вказав на те, що нічого підписувати не буде, що свідчить про те, що працівники поліції вчиняли певні дії з приводу ознайомлення правопорушника зі змістом протоколу та вручення його копії.

Так, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, законами та міжнародними, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок порушення прав.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять даних, які свідчать про фальсифікації відеозаписів чи матеріалів справи.

Апеляційний суд враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, вважає, що доводи апелянта про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення та застосування психологічного насильства працівниками поліції, враховуючи можуть бути належним чином перевірені в межах відповідного кримінального провадження, оскільки свідчать про перевищення посадовими особами своїх повноважень та вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до п.2.3 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата i місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків i потерпілих, якщо вони є; наявність або відсутність пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п.2.7 даного порядку свідки адміністративного правопорушення (у разі їх наявності) можуть надати свої письмові пояснення, які також долучаються до протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд вважає, що в мотивувальній частині постанови суд обґрунтовано вказав на те, що доводи захисника Рашковської Л.О. про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився поліцейськими без залучення свідків є необґрунтованими , оскільки не відповідають вимогам ст. 266 КУпАП, згідно якої під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже присутність свідків під час огляду обов`язкова лише у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису під час проведення огляду осіб. Однак до протоколу про адміністративне правопорушення долучений відеозапис, дані якого досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки у тому разі, коли огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським без застосування технічних засобів відеозапису.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Доводи апелянта в частині порушення працівниками поліції вимог ст.266 КУпАП та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), відносно порядку застосування працівниками поліції технічного приладу «Драгер», не заслуговують на увагу, оскільки такий огляд не проводився саме у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти відповідний огляд.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

До матеріалів справи додано рапорт старшого інспектора СРПП Верховинського РВП в Івано-Франківській області капрала поліції Б.Аксюка у відповідності до якого під час несення служби було зупинено в комендантський час транспортний засіб марки Daewoo Lanos з реєстраційним номером НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . В ході перевірки транспортного засобу, було встановлено, що у ОСОБА_1 виявлено наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Було запропоновано пройти огляд на факт вживання алкоголю на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер 6810 та проїхати до медичного закладу Верховинської ЦРЛ, на що водій відмовився. Зазначено, що відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Автомобіль було залишено на узбіччі дороги без порушень ПДР та не був евакуйований на майданчик тимчасового затримання. Зазначено, що під час проведення процесуальних дій до водія фізичний вплив не застосовувався, з водієм поводились толерантно і ввічливо.

До матеріалів справи долучено копію посвідчення водія НОМЕР_2 видане ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Верховинського РВП про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, в судовому засіданні суду першої інстанції було допитано в якості свідків поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які дали послідовні та детальні пояснення стосовно обставин за яких було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Так, вищевказані свідки стверджували, що здійснювали патрулювання в смт Верховинв по вул. Франка біля кафе Перлина та затримали транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , оскільки останній рухався в комендантську годину та не зупинився на проблискові маячки поліцейської машини. Вказували, що останній мав явні ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що працівниками поліції не було оформлено відповідне направлення на огляд до медичного закладу.

Так, апеляційний суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, складання відповідного направлення на огляд водія у медичному закладі не є обов`язковим, оскільки за своїм правовим значенням вищевказаний документ є правовою підставою для проведення огляду лікарем медичного закладу.

Апеляційний суд вважає, що судом обґрунтовано визнано безпідставними доводи про відсутність у справі направлення водія на огляд для виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я суд також вважає необґрунтованими, оскільки згідно законодавства України про адміністративні правопорушення відповідне направлення видається працівником поліції уповноваженій особі закладу охорони здоров`я (яке залишається у цій установі), а не особі, яка керувала транспортним засобом із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого або сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і лише за обставин, коли така особа має бажання проходити відповідний огляд. Такий висновки суду повністю узгоджуються із Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого або сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17.12.2008 р. № 1103..

Судом зазначено, що Акт огляду на стан сп`яніння не складався, оскільки фактично, такий огляд не проводився за відмовою особи від нього.

Відтак, суд прийшов до висновку, що відсутність у матеріалах справи направлення на проведення огляду не є підставою для визнання незаконними дій поліцейських, пов`язаних із виявленням та фіксуванням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вражає, що суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6810 та відмовився від проходження огляду у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та відеозаписом з відео реєстратора машини патрульної поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки огляд водія на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти такий огляд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв