Номер провадження: 33/813/1349/22
Номер справи місцевого суду: 522/9619/22
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т.Ю.
Доповідач Полікарпова О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Полікарпова О.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2022 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

21 жовтня 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 до суду було направлено апеляційну скаргу на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2022 року. Апелянт, не погоджуючись із висновком суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, просив постанову скасувати та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 173 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи та апеляційну скаргу, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала, за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Згідно пункту «d» статті 5 Рекомендацій (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 7 лютого 1995 року для забезпечення того, щоби суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, державам слід відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі.

Більш того, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачає, що однієї із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Проте, ст. 7 КУпАП передбачає, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ч. 2 ст. 287 КУпАП, постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

На підставі наведеного, дослідивши зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд позбавлений об`єктивної можливості розглянути вказану апеляційну скаргу, оскільки неможливо встановити яке судове рішення останній оскаржує, зокрема через невідповідність зазначеної у апеляційній скарзі оскаржуваної постанови та мотивів її прийняття та постанови, яку було прийнято Приморським районним суду м. Одеси за наслідками розгляду справи №522/9619/22, що фактично зневільовує наведені у апеляційній скарзі доводи.

Вказані недоліки апеляційної скарги унеможливлюють її розгляд, а тому, суд мав би залишити апеляційну скаргу без руху, з наданням достатнього строку для усунення зазначених недоліків.

Разом з тим, нормами КУпАП не передбачено можливості залишення без руху апеляційних скарг постанови районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення, на це вказують, зокрема, й обмежені строки розгляду таких скарг (ч.4 ст. 294 КУпАП).

Відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не відповідає нормами чинного КУпАП, яким не передбачено можливості залишення такої скарги без руху, апеляційний суд вважає, що в даному випадку апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції роз`яснює, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права на повторне звернення з апеляційною скаргою у разі усунення обставин, що були підставою для її повернення.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2022 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду О.М. Полікарпова