Справа № 211/4232/22
Провадження № 3/211/2310/22
ПОСТАНОВА

іменем України

11 листопада 2022 року суддя Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Середня Н.Г. розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка перебуває у декретній відпустці, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за частиною 1 статті 184 КУпАП,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ 195913 від 02 листопада 2022 року, 30 жовтня 2022 року близько 10:00 годин, гр. ОСОБА_1 ухилилася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 30.10.2022 року потрапив до лікарні з діагнозом: термічний опік І-ІІ ступеню правого стегна, чим порушила вимоги ст.150 СК України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася. В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 , згідно якої вона просить розглянути справу за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами статті 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ч.1 ст.184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Аналізом вказаної статті встановлено, що ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків має носити умисний та системний характер, а згідно зі ст.9 КУпАП обов`язково характеризується наявністю вини з боку правопорушника.

Обов`язки батьків визначені ст. 150 Сімейного Кодексу України, згідно з якої, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення права обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У разі скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обмежуються законні права та інтереси дитини, відповідно до вказаної статті, неповнолітній, котрий зазнав порушення законних прав та інтересів, визнається потерпілим.

З об`єктивного боку аналізоване правопорушення полягає в дії або бездіяльності батьків чи інших законних представників неповнолітніх, тобто в тому, що вони не виконують, а також повторно не виконують або неналежним чином виконують свої обов`язки щодо виховання та навчання дітей (не дбають про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, створення необхідних умов для здобуття ними освіти, успішного навчання).

Під невиконанням обов`язків щодо виховання та навчання дітей варто розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання та навчання неповнолітніх. Ухилення батьків та осіб, що їх заміняють, від виконання своїх обов`язків може виражатися в тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, створення необхідних умов для своєчасного одержання ними освіти, успішного навчання, підготовки до трудової діяльності тощо.

Отже правовою підставою для покладення відповідальності на батьків (законних представників) ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є наявність ознак та елементів складу правопорушення, що полягає в невиконанні батьками чи іншими особами, які їх заміняють, обов`язків щодо утримання, виховання, навчання, захисту прав та інтересів неповнолітніх.

З`ясування цих ознак і правильне застосування норми сприяють дотриманню принципів законності й презумпції невинності.

Суд, самостійно не може встановлювати обставини вчинення адміністративного правопорушення, та розглядає справу в межах обставин, які зазначені в протоколі.

Викладена в протоколі суть адміністративного правопорушення, за вчинення якого вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не відповідає диспозиції статті 184 КУпАП України.

В матеріалах справи відсутні докази, які б могли підтвердити факт систематичного ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та догляду за своєю дитиною.

Саме по собі знаходження дитини у медичному закладі не свідчить про ухилення матері від виконання, передбачених ст.150 СК України обов`язків по вихованню дитини.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, до матеріалів справи не долучено.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю: за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд дійшов висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з недоведеністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд,-

постановив:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст. 184 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в десятиденний строк з дня винесення постанови.

Суддя: Н. Г. Середня