ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року смт.Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого Сташківа Н.Б.

за участі

секретаря судового засідання Дериш М.Ю.

захисника Степанової О.В.

розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 5 (смт. Підволочиськ) Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Тернопільського районного управління поліції про притягнення до адміністративної відповідальності :

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 тимчасово не працюючого, до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.4 ст.130, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 004001 від 29.04.2022 року об 21:00 год. на а/д Тернопіль - Скалат - Жванець в с. Колодіївка водій ОСОБА_1 , керуючи т/з ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 та залишив на порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди до якої причетний, чим порушив вимоги п. 2.10 (а) ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КпАП України.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 004002 від 29.04.2022 року ОСОБА_1 20.03.2022 року близько 21:25 год. у с. Колодіївка по вул. Затончуки 47, вживав алкоголь, а саме горілку після дорожньо-транспортної пригоди, наїзд на пішохода ОСОБА_2 за його участю. Згідно висновку експерта « 296 від 30.03.2022 року в крові ОСОБА_1 виявлено етиловий спирт в кількості 2,8 проміле після з`їзду з місця ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10 (є) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.4 ст. 130 КпАП України.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що 20 березня 2022 року у вечірній час повертався із блокпосту, що у с. Панасівка Скалатської ТГ де на блокпості територіальної оборони проводив світло, оскільки являється електриком. Повертаючись додому та рухаючись по с. Колодіївка Скалатської ТГ почув стукіт побідний на удар в область переднього правого колеса, після чого зупинився, вийшов оглянув, виявив що несправностей не було продовжив рух. Будь-яких осіб біля автомобіля не було, жодних криків не чув. Після чого поїхав за місцем проживання, де сів вечеряти із своїм зятем ОСОБА_3 та вживав алкогольні напитки Ствердив, що місце ДТП не залишав, алкогольні напитки перед тим як сісти за кермо не вживав, а лише по приїзду додому із своїми рідними ОСОБА_4 , та його зятем ОСОБА_3 , їхав із дозволеною швидкістю, сам факт наїзду на пішохода не зрозумів і не бачив, оскільки назустріч їхав автомобіль з увімкненим світлом фар, потерпілого знає та перебуває із ним у добрих відносинах, у зв`язку з чим просить провадження закрити у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення передбаченого ч.4 ст. 130 КПАП України.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Степанова О.В. подала суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 після наїзду на пішохода свідомо алкогольних напитків не вживав, позаяк не вважав себе учасником ДТП., з місця пригоди не втікав, а навпаки після того як відчув удар чи то стукіт зупинився, будь-яких криків на допомогу чи претензії не чув, а тому спокійно поїхав додому де і за вечерею разом із зятем вживав алкогольні напитки, а про наїзд на пішохода дізнався пізніше коли приїхали працівники поліції. Матеріали справи не місять жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення що йому інкримінується, а тому просить провадження закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України.

Суд, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ознайомившись із письмовими поясненнями пояснення свідків та потерпілого, дослідивши надані сторонами письмові докази, проаналізувавши усі зібрані докази у повній сукупності, приходить до переконання, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи із наступних підстав.

Згідно із ч.1, п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Основними засадами судочинства є:

1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

2) забезпечення доведеності вини;

3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їхпереконливості.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законівУкраїни, керуючисьприцьому принципом верховенства права.

Статтею 7 КпАП України зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

У відповідності до ст.ст. 254, 256 КУпАП про вчинене адміністративне правопорушення уповноваженою на те посадовою особою складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Статтею 283 КУпАП визначено відомості, які повинна містити постанова по справі про адміністративне правопорушення, серед яких відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимогами ч.1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна, необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Так, на підтвердження доводів вчинення громадянином ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч.4 ст. 130, 122-4 КпАП України працівниками поліції надано :

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 004001 від 29.04.2022 року об 21:00 год. на а/д Тернопіль - Скалат - Жванець в с. Колодіївка водій ОСОБА_1 керуючи т/з ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 та залишив на порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди до якої причетний, чим порушив вимоги п. 2.10 (а) ПДР, за що відповідальність передбачена ст.. 122-4 КпАП України.

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 004002 від 29.04.2022 року ОСОБА_1 20.03.2022 року близько 21:25 год. у с. Колодіївка по вул. Затончуки 47, вживав алкоголь, а саме горілку після дорожньо-транспортної пригоди, наїзд на пішохода ОСОБА_2 за його участю. Згідно висновку експерта « 296 від 30.03.2022 року в крові ОСОБА_1 виявлено етиловий спирт в кількості 2,8 проміле після з`їзду з місця ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10 (є) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.4 ст. 130 КпАП України.

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.03.2022 року з якого вбачається, що 20.03.2022 року об 22:00 год. у ЧЧ відділення поліції № 5 (смт. Підволочиськ) надійшло повідомлення чергового лікаря Скалатської ЦРЛ про те, що у ЕМД доставлено до лікарні ОСОБА_2 , 1993 р.н., з ЗЧМТ, підозра на перелом правої ключиці. Виїздом СОГ встановлено, що 22.03.2022 року біля 21 год. ОСОБА_1 , 1972 р.н. житель с. Колодіївка керуючи автомобілем ВАЗ 2121 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Т20-02 в с. Колодіївка в напрямку м. Скалат, здійснюючи наїзд на ОСОБА_2 , та залишив місце ДТП. Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

-постанову про закриття кримінального провадження від 25 квітня 2022 року, згідно резолютивної частини вбачається, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000036 від 21 березня 2022 року, за фактом ДТП за участю водія ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_2 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення.

-письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , згідно яких 20 березня 2022 року близько 21:00 год. йдучи по узбіччю помітили , що навпроти них їхав автомобіль і здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 котрий йшов по узбіччі дороги, після чого через 15 метрів зупинився, вийшов з авто, постукав колесо, сів і поїхав дальше. Як пізніше стало відомо водієм автомобіля був громадянин ОСОБА_1

-висновок експерта № 296 від 30 березня 2022 року з якого вбачається, що при газохроматографічному дослідженні взірця крові гр.-на ОСОБА_1 відібраної 21.03.2022 року об 01:50 хв. знайдено етиловий спирт в кількості 2,8 проміле.

Так, надаючи оцінку наданим сторонами доказами у їх повній сукупності, суд виходить із наступного.

В силу положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено з пояснень ОСОБА_2 , що 20 березня 2022 року близько 21:00 год. його збив автомобіль ВАЗ 2121 за кермом якого перебував його сусід ОСОБА_1 . Від удару впав на землю, а водій зупинився через 15 метрів вийшов із автомобіля, підійшов до колеса, вдарив його, сів та продовжив рух дальше. Назад він не обертався, і бачити їх не міг. Він та знайомий що з ним був його не кликали. Жодних претензій матеріального чи морального характеру не має.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що 20 березня 2022 року близько 21:00 год. був свідком ДТП за участі його знайомого ОСОБА_2 та транспортного засобу марки ВАЗ 2121. Як пізніше дізнався за кермом автомобіля був ОСОБА_1 . Від місця ДТП водій від`їхав метрів 15 та зупинився. Із автомобіля вийшов ОСОБА_1 подивився на переднє колесо машини вдарив по ньому сів в машину і поїхав у невідомому напрямку. Ні він, ні його знайомий не покликали ОСОБА_1 , і не дивився у їх сторону. Повідомив, що скоріш за все водій не зрозумів, що відбулось зіткнення.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтвердили факт вживання алкогольних напитків із ОСОБА_1 вдома за місцем проживання. Вказане вбачається із постанови про закриття кримінального провадження від 25 квітня 2022 року.

Покази особи, що притягується до відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5 є логічними та послідовними показам, що були дані ними під час первинних пояснень, а тому суд вважає їх правдивими та бере до уваги.

Таким чином з пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідка вбачається, що ОСОБА_1 в темну пору доби здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , через 15 метрів зупинився, вийшов із автомобіля, стукнув по колесу, сів у автомобіль та поїхав. Потерпілий та свідок підтвердили дані обставини, та доповнили, що не окликували водія, і він у їх сторону не дивився

Аналізуючи вказані покази, та зібрані матеріали справи вбачається, що водій ОСОБА_1 не зрозумів, що здійснив наїзд на пішохода, не залишав умисно та свідомо місце ДТП, алкоголь вживав із родичами після того як приїхав додому за вечерею не знаючи, що здійснив наїзд.

Згідно ст. 122-4 КпАП України відповідальність за данною статтею наступає у випадку залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Статтею 130 КпАП України передбачено, що відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі, або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу, тобто, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Так, ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року (далі - Конвенції) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування ч.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права».

У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже, ст.6 не може бути застосована. Однак, ЄСПЛ не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте, ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0.42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Маліге проти Франції» («Maligev. France», заява № 27812/95, рішення від 23 вересня 1998 року) ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації NoR (91).

Тим більше, «кримінальним обвинуваченням», у розумінні Конвенції, слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч3 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу на водіїв у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк трьох років.

Таким чином, ч.2 ст.6 Конвенції гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 pоку, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 pоку, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 pоку), суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати, по суті, викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, в справах про адміністративні правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 , дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.. 122-4, ч.3 ст.130 КУпАП, а відтак, провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.. 122-4, ч.3 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Підволочиський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя