ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

у справі про адміністративне правопорушення

14 жовтня 2022 р. м. Марганець

Суддя Марганецького міського суду Дніпропетровської області Янжула О.С., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшла з відділення поліції №1 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Марганець, Дніпропетровської області, громадянки України, непрацюючої, проживаючої за адресою:

АДРЕСА_1 ,-

за ч. 1 ст. 156 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 084781 від 16.07.2022 року, 16.07.2022 року о 15.00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи у кіоску "Дніпро", розташованого за адресою: м. Марганець, вул. Київська, 147а, здійснювала торгівлю тютюновими виробами, не маючи ліцензії та без марок акцизного збору, чим скоїла правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 не з`явилася.

Письмові пояснення, при складанні протоколу надати відмовилась, посилаючись на ст. 63 Конституції України.

Дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

До протоколу про адміністративне правопорушення, в якості доказу вини ОСОБА_1 додані лише письмові пояснення свідка ОСОБА_2 в яких останній зазначав, що у його присутності ОСОБА_1 відмовилась надавати будь-які пояснення.

Письмові пояснення вказаного свідка суд не вважає достатнім доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні нею правопорушення, оскільки оглянутий відеоматеріал взагалі не містить підтвердження, що вказаний свідок взагалі був присутній на місці оформлення адміністративного матеріалу. В протоколі вказаний свідок також не зазначений.

Як доказ вчинення правопорушення ОСОБА_1 , надано рапорт працівника поліції, адресований на ім`я начальника поліції, у якому вказано, що 16.07.2022 року о 15.00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи у кіоску "Дніпро", розташованого за адресою: м. Марганець, вул. Київська, 147а, здійснювала торгівлю тютюновими виробами без марок акцизного збору.

Однак, відповідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі № №524/5741/16-а рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом учинення особою адміністративного правопорушення.

Відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, досліджений у судовому засіданні наявний в матеріалах справи не містить доказів того, що ОСОБА_1 , перебуваючи у кіоску "Дніпро", розташованого за адресою: м. Марганець, вул. Київська, 147а, здійснювала торгівлю тютюновими виробами без марок акцизного збору. Зафіксовано лише розмову працівника поліції з ОСОБА_1 , яка пояснила, що працює у вказаному кіоску продавцем, факт здійснення нею торгівлі не зафіксовано, предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі також не встановлено.

Тобто, оскільки згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, то усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку про відсутність поставленого у вину працівником поліції в діях ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 156 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляцій-ним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: О. С. Янжула