Номер провадження: 33/813/1234/22 Головуючий у 1-й інстанції: Кравцова А.В.
Єдиний унікальний номер судової справи:497/1276/22 Доповідач Базіль Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

судді - Базіль Л.В.,

секретар - Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Болградського районного суду Одеської області від 28 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення.

28 вересня 2022 року постановою судді Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить

17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 12.07.2022 року о 08:05 годині у Болградському районі Одеської області - на автодорозі Т16-31 Кричничне-Новоозерне керуючи автомобілем MERCEDES - BENZ д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), в порушення вимог п.2.5 ПДР України від проходження медичного огляду у медичному закладі в установленому законом порядку та від перевірки приладом "Драгер" відмовився.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

07 жовтня 2022 року не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову судді, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Фактичні обставини, за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення, за версією скаржника відбувалися наступним чином. В той час, як до нього під`їхали поліцейські, він стояв на узбіччі та не рухався, правоохоронці перевірили у нього документи та попросили відкрити машину з метою огляду кузова. У ході розмови з правоохоронцями, останні, зважаючи на його стан, запропонували йому пройти огляд за допомогою алкотестеру, на що він погодився. Після цього, поліцейські сказали йому про те, що результат проходження огляду ймовірно буде позитивним, а тому вони заберуть у нього посвідчення водія та машину відправлять на штрафмайданчик. Аби уникнути негативних наслідків, йому запропонували відмовитися від проходження огляду під відеозапис. Потім правоохоронці йому пояснили, що надалі до нього за рішенням суду можливе застосування одного з п`яти видів покарання, які є невеликими. У зв`язку з чим, він вирішив, що у суді з`ясують усі обставини та він доведе свою правоту. Після чого у службовому автомобілі поліцейських, під відеофіксацію на телефон, він за підказками правоохоронців вимушено та неприродньо дав пояснення.

Окрім того, апеляційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт керування ним транспортним засобом, а свідки, що могли б підтвердити указану обставину також відсутні.

Наявний у матеріалах справи відеозапис, покладений судом в основу постанови, на думку скаржника, не може слугувати доказом того, що він керував автомобілем.

Посилається також і на те, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що на думку скаржника свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, що є визначальною підставою для прийняття рішення про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення та закриття провадження у справі.

Посилаючись на недопустимість доказів, наявних у матеріалах зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає критерію допустимості, оскільки під час складання протоколу не було роз`яснено його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, в протоколі не зазначено яким саме технічним засобом проводився відеозапис, не зазначено які саме його дії свідчать про ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння.

Посилаючись на практику Верховного Суду, сформовану у постановах від 30.05.2018 року у справі 337/3389/16-а, від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17, від 24.01.2019 року у справі №428/2769/17, від 31.10.2019 року у справі №404/700/17 зазначає, що відеозапис, наявний у матеріалах справи є недопустимим доказом.

У якості аргументів на обґрунтування власної позиції у цій частині зазначає, що відеозапис зроблений не на штатний технічний прилад, а на особистий телефон, відсутній процесуальний документ, яким долучено відеозапис до справи, невідоме те, яким чином відеозапис опинився у матеріалах справи, а також відсутня інформація про те, ким та яким технічним засобом, здійснено відеозапис, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу у справі.

Зазначає і про те, що відеозапис не відповідає вимогам підзаконного нормативно-правового акту, оскільки складається з короткого фрагменту, вирваного з контексту.

Вказує і на те, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення від керування транспортним засобом він не відсторонявся, поїхавши далі за кермом свого автомобіля.

Апеляційний розгляд.

ОСОБА_1 будучі належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, шляхом передачі телефонограми, яку він особисто прийняв, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не направив.

Відповідно до абз. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Позиція апеляційного суду та мотиви з яких суд виходить.

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує факт керування транспортним засобом 12.07.2022 року, як це визначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №06027 від 12.07.2022 року. Зазначає про недопустимість доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису.

Відповідно до вимог ст.ст.245,251,252,280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Судом першої інстанції вимоги указаних приписів закону дотримано у повному обсязі, а висновки суду ґрунтуються на повному та всебічному з`ясуванню усіх істотних обставин справи.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує наступне.

Щодо доводів про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення, як доказу у справі.

Як слідує із мотивувальної частини постанови, в основу висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, судом покладено відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, а також інформацію, яка міститься на технічному носію інформації диску з відеозаписом.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом з підстав, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд розцінює критично та відхиляє, з таких підстав.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема до одних із таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу судового рішення відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №066027, з якого вбачається, що 12.07.2022 року о 08.05 год. в Болградському районі по автодорозі Т 16-31 Кричничне-Новоозерне

ОСОБА_1 керував автомобілем MERCEDES - BENZ д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер 6810 та від проходження такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КупАП (а.с. 1).

Протокол підписаний особою, яка його склала, та ОСОБА_1 .

Як слідує із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 особисто під підпис роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, якими він скориставшись надав пояснення наступного змісту (мовою оригіналу): управлял авто. Мерседес, вечером випил бутилку пива, от мед.освед.отказиваюсь. Зауважень чи заперечень щодо особистого не керування транспортним засобом ОСОБА_1 не вносив.

Справжність та дійсність відомостей, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, засвідчена підписом ОСОБА_1 і цю обставину скаржник не заперечує та під сумнів не ставить.

Твердження апелянта про те, що у протоколі не зазначено, які саме його дії свідчать про ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння є безпідставними, оскільки у протоколі прямо вказано, що об`єктивна сторона інкримінованого адміністративного правопорушення відображалася саме у формі відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Сукупність указаних обставин беззаперечно спростовують доводи апеляційної скарги щодо недопустимості протоколу про адміністративне правопорушення, як доказу у справі, на чому наполягає апелянт.

Щодо доводів про недопустимість відеозапису, як доказу у справі.

Відхиляючи доводи апелянта щодо недопустимості відеозапису, наявного у матеріалах справи як доказу, апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно із п.9 ч.1 ст. 31 Закону України Про національну поліцію поліція може застосовувати один із таких превентивних заходів, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України Про національну поліцію регламентовано, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Із викладеного слідує, що в законі, як акті вищої юридичної сили у порівнянні з підзаконними нормативно-правовими актами, законодавець не висуває вимоги щодо технічного засобу (приладу) за допомогою якого правоохоронці вправі фіксувати обставини вчинення правопорушення.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що фіксація обставин подій за яких відносно ОСОБА_1 було складено протокол, була здійснена не за допомогою штатного технічного приладу, не можуть слугувати підставою для визнання відеозапису недопустимим доказом, оскільки сам по собі вид технічного засобу (пристрою) за допомогою якого було отримано відеозапис, не впливає на легітимність походження відеозапису, як джерела доказів, а тому цей доказ підставно враховано судом першої інстанції.

Твердження апелянта про те, що до змісту протоколу не внесено відомості про технічний засіб, яким проводився відеозапис, апеляційний суд відхиляє, оскільки стаття 256 КУпАП не містить вимогу щодо внесення до протоколу інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

У відповідності до положень ч.2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як видно із протоколу, свідки під час його складання були відсутні, згідно ст. 266 КУпАП, поліцейським проводилася відеофіксація обставин події, диск з відеозаписом доданий до протоколу у якості додатку, про що до протоколу занесено відповідні відомості. А тому є надуманими посилання апелянта на те,що відсутній процесуальний документ, яким відеозапис долучено до справи.

Направляючи на адресу суду першої інстанції матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , поліцейськими окремо долучено диск у якості доказу у справі, про що зазначено у супровідному листі (а.с. 5), а тому твердження апелянта щодо відсутностей відомостей про те, як відеозапис опинився у матеріалах справи є неприйнятними.

Не може слугувати підставою для визнання недопустимим доказом відеозапису і посилання апелянта на те, що відеозапис, який наявний у матеріалах складається з короткого фрагменту, тобто не є безперервним, оскільки КУпАП не містить застережень щодо мінімальних чи то максимальних об`ємів відеозапису, який може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, сформовані за результатами розгляду справ за правилами КАСУ та КПК України, на думку апеляційного суду є недоречними, оскільки під час апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції у якості основного джерела регулювання суспільних правовідносин застосовує положення КУпАП, з огляду на приписи ст. 2 КУпАП.

Указуючи на необхідність врахування правових висновків касаційного суду, апелянт не врахував, що у постановах від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а, та від 24.01.2019 року у справі №428/2769/17 предметом касаційних переглядів були саме постанови про адміністративне правопорушення, винесені правоохоронцями за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, у порядку регламентованому ст. 283 КУпАП.

Таким чином, предметом перегляду суду касаційної інстанції було процесуальне рішення, винесене у формі постанови, а не протоколу про адміністративне правопорушення, що має місце у даному випадку, під час перегляду справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 в апеляційному порядку, регламентованому нормами КУпАП.

У справі №428/2769/17 Верховний Суд переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій, ухвалених в рамках кримінального правопорушення, дійшов висновку про недопустимість відеозапису з оптичного носія, як доказу, оскільки він не є оригіналом відеозапису.

Таким чином, оцінка допустимості доказів була здійснена Касаційним адміністративним судом та Касаційний кримінальним судом за правила КАСУ та КПК України відповідно, а не КУпАП, а тому твердження апелянта щодо недопустимості відеозапису, як окремого джерела доказів у даному випадку під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, не заслуговують на увагу.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави не враховувати відомості, зафіксовані на відеозаписі, який долучений у встановленому законом порядку до матеріалів справи, не вбачає таких підстав і апеляційний суд.

Натомість, зафіксована на технічному носію інформація узгоджується з відомостями, відображеними у протоколі про адміністративне правопорушення. Так, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно відповідаючи на запитання поліцейського, повідомив про те, що він керував транспортним засобом, а саме мікроавтобусом Мерседес Спринтер, зазначив, що на передодні він вживав алкоголь, а саме пиво. На вимогу поліцейського пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці події відмовився, як і не погодився на проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я. Встановивши указані обставини, поліцейський повідомив ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 надає пояснення під примусом поліцейських, вимушено та неприродно, як він на тому наполягає, апеляційний суд не вбачає.

Події, зафіксовані за допомогою технічного засобу відеофіксації узгоджуються із тими поясненнями, які надав власноруч ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже наведені докази, в тому числі і відеозапис, є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення.

Щодо доводів про відсутність доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом спростовуються матеріалами справи, а саме, відомостями занесеними до протоколу про адміністративне правопорушення від 12.07.2022 р. серії ААД №066027, відомостями зафіксованими відеозаписом, який долучено до зазначеного протоколу. Так, із відеозапису вбачається, що працівниками поліції було запропоновано

ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння, від чого ОСОБА_1 відмовляється, при цьому не заперечує факту свого перебування за кермом автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter, що стоїть поруч, а навпаки повідомляє про необхідність рухатися далі, оскільки машина завантажена хлібом. В протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 скориставшись своїми правами щодо дачі пояснень вказав, що саме він керував автомобілем Мерседес.

Щодо доводів про відсутність у матеріалах справи направлення водія на медичний огляд.

Відповідно до приписів п.6,7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

За приписами п. 9 розділу 11 Iнструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах хорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

При цьому, у разі відмови водія від проходження медичного огляду, правоохоронці позбавлені процесуальної можливості застосовувати відносно водія заходи примусу, спрямовані на доставлення особи до закладу охорони здоров`я.

Із викладеного слідує, що направлення водія на медичний огляд складається у тому випадку, коли особа погоджується на його проходження, а безпосередньо сам акт огляду, складається уповноваженою особою за результатами проведення медичного огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

З огляду на те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я і ця обставина апелянтом не заперечується, то необхідність складання відповідного направлення у правоохоронців була відсутня.

Щодо доводів про не відсторонення від управління транспортним засобом.

Так, дійсно положеннями ч.1 ст. 266 КУпАП передбачено можливість відсторонення особи від керування транспортним засобом у разі наявності підстав вважати, що така особа перебуває, зокрема у стані алкогольного сп`яніння.

Однак, саме по собі невиконання поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП лише в частині невідсторонення водія від керування транспортним засобом, не дає підстави ставити під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п 2.5 ПДР, оскільки не вчинення правоохоронцями цих дій не впливає на легітимність правомірності їх дій у цілому.

При цьому, апеляційний суд зауважує на суперечливості тверджень апелянта, оскільки водночас ОСОБА_1 твердить про те, що він не керував транспортним засобом, та в цей же час зазначає про те, що його не було відсторонено від управління автомобілем і після складення протоколу про адміністративне правопорушення він поїхав далі за кермом свого автомобіля.

Відтак, позиція апелянта щодо перебігу подій саме таким чином, як викладено ним в апеляційній скарзі, носить сумнівний та непереконливий характер, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знаходить.

Висновки за результатами апеляційного перегляду справи.

Суд першої інстанції при розгляді справи дотримався норм матеріального закону та процесуального права.

За результатами апеляційного розгляду справи, підстав для скасування постанови суду та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Болградського районного суду Одеської області від 28 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Л.В. Базіль