ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/607/22 Доповідач - Ваврів І.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Янчишина В.Й.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Янчишина В.Й. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Як визнав суд, 16 вересня 2022 року о 03 год. 06 хв. в м. Тернопіль по вул. Об`їзна, ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 7510 OIML №ARMF 0310 (повірка дійсна до 27.09.2022) та огляду в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України. Правопорушення вчинено повторно.

В апеляційній скарзі захисник особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Янчишин В.Й. вказує на незаконність постанови суду першої інстанції з мотивів недотримання норм матеріального та процесуального права при її ухваленні.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ОСОБА_1 не погоджується з позицією суду, щодо відсутності у його діях крайньої необхідності, мотиви якої були наведені у клопотання про закриття справи, яке суд першої інстанції не врахував, ухвалюючи рішення.

Стверджує, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом у стані крайньої необхідності, через загрозу життя та здоров`я своєї дружини, якій стало погано і у зв`язку з великим періодом у часі на приїзд швидкої допомоги, він відвіз її до медичного закладу, після чого повертався за місцем проживання малолітніх дітей, які залишились дома.

Вважає, що оскільки ОСОБА_1 керуючи автомобілем, перебував у стані крайньої необхідності, у зв`язку з чим існувала реальна загроза здоров`ю та життю йому та членам його сім`ї, провадження підлягає закриттю.

Звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП складено поліцейським лише із застосуванням технічних засобів відеозапису, проте за відсутності двох свідків.

На думку апелянта, в даному випадку існує колізія правових норм, а саме ст.266 КУпАП та постанови КМУ 1103 від 17.12.2008 року, якою затверджено Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вважає, що колізія цих правових норм повинна вирішуватись на користь постанови КМУ № 1103 від 17.12.2008 року, якою передбачено участь двох свідків при проведенні процедури направлення водіїв на огляд з метою встановлення сану сп`яніння, а тому протокол про адміністративне правопорушення повинен складатися за обов`язкової присутності двох свідків.

Зазначає про незаконність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Також вказує на порушення судом першої інстанції положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу, що апелянт пов`язує з тим, що під час провадження у суді першої інстанції не було сторони обвинувачення або прокурора.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.2 ст.130 КУпАП на підставі п.4 ст.247 КУпАП.

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Янчишина В.Й., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.10.2022 року та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 388008 від 16 вересня 2022 року, в м. Тернопіль по вул. Об`їзна, ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 7510 OIML №ARMF 0310 (повірка дійсна до 27.09.2022) та огляду в КНП «ТОМЦСНЗ»

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з приписів вказаної правової норми, при проведенні поліцейським огляду на стан сп`яніння, за умови відеофіксації цього процесу, присутність свідків не є обов`язковою.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудними камерами працівників патрульної поліції export-gn5e2 встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом Nissan Almera Tino, д.н.з. НОМЕР_1 під час дії коменданської години.

Таким чином, стверджувати про незаконність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , як про це зазначає сторона захисту в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не вбачає.

Також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу поліцейським повідомлено водієві ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння безпосередньо на міці, від чого ОСОБА_1 відмовився і йому було запропоновано пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 також відмовився.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

За змістом ч.2 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_1 24 жовтня 2021 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, про що свідчить постанова Зборівського районного суду Тернопільської області від 10 січня 2022 року, якою його визнано винним та позбавлено права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта про те, що керуючи транспортним засобом, ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності.

Обставини, наведені апелянтом в обґрунтування своїх доводів про наявність в діях ОСОБА_1 стану крайньої необхідності є аналогічними тим, про які він зазначав у суді першої інстанції і які, відповідно, були детально досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Суд першої інстанції правильно визначив, що жодних доказів на підтвердження доводів про керування транспортним засобом в стані крайньої необхідності сторона захисту не надала.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини, які наведені стороною захисту в обґрунтування стану крайньої необхідності, з урахуванням досліджених судом першої інстанції доказів, можуть свідчити про наявність лише уявної загрози для ОСОБА_1 та членів його сім`ї, в той час як стан крайньої необхідності передбачає існування реальної загрози.

Що стосується доводів апелянта про необхідність участі у провадженні сторони обвинувачення, то апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст.7 КУпАП, яким регламентовано порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, участь прокурора під час розгляду справ про адміністративні правопорушення передбачена лише у випадках, коли прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Встановлені Європейським судом з прав людини порушення прав осіб у справі Бантиш та інші проти України, на яке посилається апелянт, перш за все стосуються обов`язку держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.2 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності прийнятого судом першої інстанції рішення на підставі вищевказаних матеріалів справи апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для закриття провадження у даній справі, що слідує з поданої апеляційної скарги, відсутні.

Узагальнюючи викладене, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Янчишина В.Й. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя