Справа № 131/270/22
Провадження № 33/801/747/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Балтак Д. О.
Доповідач: Голота Л. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2022 року м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л.О.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 українця, громадянина України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Накладено на нього адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривні 20 коп.) грн. судового збору.

Як зазначено в постанові суду, ОСОБА_1 25 березня 2022 р. о 12:00 год. в м. Іллінці Вінницького району Вінницької області по вул. Європейській керував автомобілем марки «МАЗ 53363» державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився у лікаря-нарколога в КНП «Іллінецька міська лікарня» в присутності двох свідків. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що :

-судом першої інстанції розглянуто справу у відсутності ОСОБА_1 , що є порушенням вимог статті 268 КУпАП. Судової повістки про розгляд справи 30 травня 2022 року ОСОБА_1 не отримував. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 140 не може свідчити про отримання судової повістки саме ОСОБА_1 .. У розписці міститься нерозбірливий підпис, без зазначення прізвища одержувача. У суду першої інстанції було достатньо документів про те, що ОСОБА_1 станом на 25 березня 2022 року перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 з дислокацією у АДРЕСА_2 ;

-у справі відсутні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення. Відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом;

-працівники поліції не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці з використанням спеціальних технічних засобів, а відразу запропоновано проїхати до лікарні, де ОСОБА_1 пройшов медичний огляд на стан сп`яніння;

-при складанні протоколу ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП та не було вручено другий примірник протоколу;

-у висновку медичного огляду та акті медичного огляду містять розбіжності, оскільки акт складено на 20 хвилин раніше ніж був складений сам висновок.

Апелянтом заявлені клопотання про допит свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на підтвердження факту не керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та про поновлення строків на апеляційне оскарження, які були пропущені з поважних причин, а саме перебування ОСОБА_1 на час розгляду справи судом першої інстанції, ухвалення постанови та по теперішній час у зоні ведення бойових дій.

Розглянувши заявлені клопотання апеляційний суд прийшов висновку про доцільність поновлення строків на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з наступних підстав.

Норми КУпАП не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому КУпАП не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Наведені в клопотанні про поновлення строку причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження (постанова суду винесена 30 травня 2022 року у відсутності ОСОБА_1 , відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 від 09 квітня 2022 року на № 92, старший солдат ОСОБА_1 з 11 квітня 2022 року по теперішній час перебуває у зоні ведення бойових дій, а також те, що 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан та 28 лютого 2022 року Торгово-промисловою палатою України засвідчено, що воєнний стан це обставини непереборної сили. Копію постанови суду отримано дружиною ОСОБА_1 ОСОБА_4 19 серпня 2022 року, а апеляційну скаргу подано 26 серпня 2022 року), свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. При цьому, вперше апеляційну скаргу подано 10 серпня 2022 року захисником Голівським В. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , Постановою Вінницького апеляційного суду від 18 серпня 2022 року апеляційну скаргу адвоката Голівського В. В. на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року повернуто особі, яка її подала, з тих підстав, що адвокат Голівський В. В. не надав апеляційному суду належних доказів дійсної волі ОСОБА_1 , що є учасником справи, на уповноваження адвоката правом надання правничої допомоги у цій справі та представляти інтереси особи, яка притягується до адміністративної відповідальності) суд апеляційної інстанції вважає поважними та доходить висновку про поновлення строку на оскарження постанови суду, з метою забезпечення права особи на апеляційне оскарження.

Клопотання про допит свідків суд задовольнив частково та ухвалив за можливості (враховуючи, що особа перебуває у зоні бойових дій) допитати або долучити завірені належним чином покази, в якості свідка ОСОБА_2 ; у допиті свідка ОСОБА_3 , який зі слів захисника апелянта являється братом ОСОБА_1 відмовлено, з огляду на вимоги ст. 272 КУпАП.

11 жовтня 2022 року ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано заяву про приєднання до матеріалів справи письмових пояснень свідка ОСОБА_2 , посвідчених належним чином, оскільки свідок є військовослужбовцем та перебуває в зоні ведення бойових дій, тому не може з`явитись в судове засідання для дачі пояснень.

У судовому засіданні захисник Голівський В. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи постанову про визнання ОСОБА_1 виним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 320050 від 25 березня 2022 року, згідно якого ОСОБА_1 25 березня 2022 р. о 12:00 год. в м. Іллінці Вінницького району Вінницької області по вул. Європейській керував автомобілем марки «МАЗ 53363», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився у лікаря-нарколога в КНП «Іллінецька міська лікарня» в присутності двох свідків. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 (а) Правил дорожнього руху України. (а. с. 1);

-висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 березня 2022 року (а. с. 4);

-відеозаписом з місця події (а. с. 2);

-письмовими поясненнями ОСОБА_6 від 25 березня 2022 року, згідно яких він призваний на військову службу до Збройних сил України. О 06:00 год він разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які являються також військовослужбовцями виїхали із військової частини на автомобілі МАЗ та прямували по місцю дислокації. З 06:00 год 25 березня 2022 року автомобілем МАЗ керував ОСОБА_1 , який по дорозі коли зупинялись по потребам вживав спиртні напої, а саме горілку, після чого продовжував керувати військовим автомобілем. Близько обідньої пори ОСОБА_1 збився із дороги та заїхав в центр міста де рух заборонено. Згодом вони дізнались, що зупинились в місті Іллінці. (а. с. 5);

доведено вину особи у вчинені адміністративного правопорушення, встановлено подію та склад правопорушення.

Апеляційний суд приходить висновку, що при вирішенні справи суд першої інстанції не врахував вимоги ст. ст. 15, 252 КУпАП та дійшов невірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що докази, які містяться у справі, не свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Згідно абз. 4 пункту 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду роз`яснено, що для притягнення до відповідальності за статтею 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли водій почав рухатись.

У постанові від 20.02.2019 року Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду в рамках справи № 404/4467/16-азазначено, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні статті 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

З урахуванням вищевказаного, якщо в матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази керування транспортним засобом «правопорушником», то це само по собі унеможливлює притягнення особи до відповідальності, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого статтею 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у справі відсутні достатні докази керування ОСОБА_1 25 березня 2022 р. о 12:00 год. в АДРЕСА_3 автомобілем марки «МАЗ 53363», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

Наявний у справі відеозапис містить лише відомості щодо огляду автомобіля «МАЗ 53363» військовослужбовцями військової служби правопорядку, а також зафіксовано факт огляду ОСОБА_1 в медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, ОСОБА_1 під час здійснення відеозапису зазначав, що автомобілем не керував, алкогольні напої вживав у квартирі брата ОСОБА_3 після того як автомобіль припаркував біля багатоповерхового будинку. Коли вони підійшли до машини забрати речі до них підійшли працівники поліції і війкової частини. (запис с. 13:40-13:43).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про свідків правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП не зазначено.

Наявні у справі письмові пояснення свідка ОСОБА_6 від 25 березня 2022 року також не можуть бути достатнім доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, оскільки з відеозапису вбачається, що факти зазначені у показах різняться в залежності від того чи надавалися вони працівникам поліції чи військовим. Так, саме в присутності військових була надана інформація про те, що ОСОБА_1 збився з дороги, тоді як працівникам поліції ОСОБА_1 пояснював, що свідомо заїхав до брата.

На виклик суду даний свідок не з`явився.

Цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем та перебуває у безпосередньому підпорядкуванні, тобто зазначені письмові пояснення не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі.
Захисником Голівським В. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надано до суду апеляційної інстанції письмові пояснення іншого свідка ОСОБА_2 , в яких він зазначає, що разом з ОСОБА_1 25.03.2022 року вони виїхали об 06:00 год автомобілем «МАЗ 53363», д. н. з. НОМЕР_3 , з військової частини НОМЕР_2 , дислокованої у м. Бердичів Житомирської області, у напрямок м. Миколаїв. За вказівкою командирів разом з ними у кабіні автомобіля також їхав у попутному напрямку ще один військовослужбовець новобранець, як стало відомо це був ОСОБА_6 . По дорозі прямуючи до місця призначення у м. Миколаїв ОСОБА_1 , який керував автомобілем отримав вказівку від командирів військової частини заїхати до АДРЕСА_1 у ночі, оскільки місто перебувало під постійним ворожим обстрілом. З огляду на це, ОСОБА_1 запропонував йому та ОСОБА_6 заїхати до свого брата ОСОБА_3 в м. Іллінці де перепочити та у вечері продовжити рух до м. Миколаїв. Причому ОСОБА_1 домовився із ним, як з другим водієм автомобіля «МАЗ 53363», що саме він в подальшому поведе автомобіль до місця проживання, оскільки ОСОБА_1 почувався втомленим, тому що напередодні повернувся з м. Лисичанськ на автомобілі, яким весь цей час керував. Прибувши приблизно біля 09 год в м. Іллінці ОСОБА_1 припаркував автомобіль біля багатоповерхового будинку, де мешкав його брат. Після чого всі троє пішли до квартири брата ОСОБА_1 ОСОБА_3 , яка розташована по АДРЕСА_4 . У квартири вони всі поснідали та дехто з них вживав алкогольні напої. ОСОБА_2 алкоголь не вживав, оскільки повинен був їхати далі за кермом автомобіля. Приблизно об 11:00 год біля залишеного ОСОБА_1 на узбіччі автомобіля, заявились військовослужбовці військової служби правопорядку, які помістили ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на гауптвахту в приміщені військкомату м. Іллінці, а також у подальшому викликали працівників поліції.

Після прибуття на гауптвахту працівників поліції, останній вирішили притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, хоча в їх присутності ОСОБА_1 автомобілем не керував. Взагалі працівники поліції перший раз побачили ОСОБА_1 в приміщенні гауптвахти.

Військовослужбовці та працівники поліції надавили на молодого новобранця ОСОБА_6 , який під їх тиском надав недостовірні пояснення, в яких фактично обмовив ОСОБА_1 вказавши, що останній «по дорозі коли зупинялися по потребах вживав спиртні напої, а саме горілку після чого продовжував керувати військовим автомобілем» не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 алкогольні напої, у тому числі горілку, ані під час руху автомобіля, ані на зупинках по потребах, не вживав та транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не керував. Алкогольні напої вживались ним значно пізніше виключно в квартирі.

Отже, у справі наявні письмові пояснення двох свідків очевидців події ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які різняться між собою.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», - визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З огляду на це, належних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 автомобілем до справи не долучено.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 не доведено.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною восьмою статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Виходячи з наведеного, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись статтею 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота