Справа № 127/3729/22
Провадження № 33/801/374/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Каленяк Р. А.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т.О., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2022 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, про-живаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 16 січня 2022 року серії ДПР18 № 009296, складеного о 03.09 годині у м. Вінниці по вул. Замостянській, 33-А, уночі 16 січня 2022 року о 02.50 годині у м. Вінниці по вул. Замостянській, 33-А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алко-гольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки від-повідно до встановленого законом порядку при безперервній відеозйомці про-цедури із застосуванням приладу «Алкотест 6820», тест № 2149. Результат ог-ляду визначений у 1,63‰, з яким водій погодився. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі не-оподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 496,20 гривень судового збору на користь держави.

Не погоджуючись з такою постановою судді суду першої інстанції від 24 березня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки справа розглянута за його відсутності, належним чином про розгляд справи він не повідомлявся, чим порушене його право на захист. Про наявність постанови суду він дізнався від адвоката після ознайомлення останнім 26 квітня 2022 року з матеріалами спра-ви. Крім того, скаржник просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши доводи скаржника в частині клопотання про поновлення встановленого законом проце-суального строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суддя апеляційного суду дійшла висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне право-порушення регулюється статтею 294 КУпАП. Відповідно до частини другої цієї статті постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притя-гнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захис-ником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, пе-редбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеля-ційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про понов-лення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено за безпід-ставності такого клопотання.

Отже початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення пов`язаний з моментом прийняття такої постанови, а не з дня отримання її копії особою, яка має намір її оскаржити.

Відповідно до статті 289 КУпАП в разі пропуску строку з поважних при-чин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути по-новлений.

Як дійсно убачається з матеріалів цієї адміністративної справи, вона надій-шла до Вінницького міського суду Вінницької області 10 лютого 2022 року та призначалася до розгляду двічі: на 24 лютого 2022 року та 24 березня 2022 року. ОСОБА_1 в установленому законом порядку повідомлявся щодо роз-гляду справи. Проте скаржник в останнє судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань суду не подавав, тому суд у відповідності до норм КУпАП, час-тини шостої статті 294 цього Кодексу, розглянув адміністративну справу по суті, визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАПУ, наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї норми Закону.

06 квітня 2022 року захисником ОСОБА_1 - адвокатом Пограничним А. М. подана заява про ознайомлення з матеріалами справи. Однак фактично адвокат ознайомився з матеріалами справи лише 26 квітня 2022 року, сама ж апеляційна скарга подана ОСОБА_1 безпосередньо до суду 06 травня 2022 року.

Проаналізувавши викладені фактичні обставини, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апе-ляційне оскарження судової постанови від 24 березня 2022 року не містить жодних обгрунтувань поважності причин його пропуску, а зволікання та затя-гування із ознайомленням з матеріалами справи та, зрештою, подання апеля-ційної скарги не може за наявних фактичних обставин вважатися виправданим без надання відповідних доказів.

Таким чином, з урахуванням чітко визначеного статтею 294 КУпАП по-рядку оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопору-шення, за відсутності документально, безспірно обґрунтованих доказів, які б свідчили про необхідність поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, обґрунтовані, об`єктивні та умо-тивовані підстави для задоволення клопотання про поновлення цього строку для апеляційного оскарження відсутні.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, забезпечують законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для за-безпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юри-дичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці нор-ми будуть застосовані ( Перетяка та Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, параграф 34 від 21 грудня 2010 року ). Можливість поновлення строку не є необмеженою, оскільки сторони в розумінні інтервалу часу повинні вжити заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження ( див. mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти Украї-ни» (ухвала), заява № 50966/99 від 14 жовтня 2003 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Поль-щі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо до-ступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає у запобіганні безладного руху у судовому процесі. Безпід-ставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням ви-мог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод що-до справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність ( рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року ).

Апеляційний суд наголошує, що відмову у поновленні строку на апеля-ційне оскарження у цій справі не можна трактувати як обмеження у доступі до правосуддя, оскільки обставини, що спричинили порушення вказаного строку, не можна вважати об`єктивно непереборними та пов`язаними з дійсними істот-ними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дій щодо отри-мання тексту судового рішення, подання у встановлений Законом строк скарги на таке рішення у випадку незгоди з ним. У свою чергу поновлення вказаного строку призведе до порушення принципу правової визначеності та права на справедливий суд.

Будь-яких поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 24 березня 2022 року скаржник узагалі не наводить. Апеляційний суд не знаходить причин, що були б об`єктивно непере-борними, тобто таких, що не залежали від волевиявлення скаржника, або дійсно пов`язані з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможлив-лювали своєчасне звернення до суду апеляційної інстанції у строк, визначений законом.

З урахуванням викладеного, того, що скаржник не був позбавлений права та реальної можливості оскаржити судове рішення у строки, передбачені чин-ним КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2022 року. Від-повідно апеляційна скарга згідно вимог статті 294 КУпАП підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови суд-ді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2022 року в адміністративній справі № 127/3729/22 про притягнення його до адміністратив-ної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Він-ницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2022 року повернути йому як особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко