Справа № 307/871/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
14.06.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 - адвокат Коструб В.В.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 травня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , українця, гр. України, непрацюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255, 00 (Двісті п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок) гривень, адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340, 00 (Триста сорок гривень 00 копійок) гривень і у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200, 00 (Десять тисяч двісті гривень 00 копійок) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200, 00 (Десять тисяч двісті гривень 00 копійок) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420, 40 гривень.
Згідно постанови, 08 березня 2020 року о 17 год. 38 хв ОСОБА_1 у м Тячів по вул. Московській, Тячівського району, Закарпатської області, керував автомобілем марки «ВМV», номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з деревом, у результаті чого транспортному засобу спричинено механічні пошкодження з матеріальними збитками, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги передбачені п. п. 12.1, 2.10. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).
Окрім того, 08 березня 2020 року о 18 год ОСОБА_1 у м Тячів по вул Київській, Тячівського району, Закарпатської області, керував автомобілем марки «ВМV», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода), однак пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги передбачені п. 2.5 ПДР.
В апеляційній скарзі адвокат Коструб В.В. вказує на те, що постанова судді є незаконною. Зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський не направляв водія до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Коструба В. В., разом з тим, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, вказані обставини не перешкоджають її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що і ОСОБА_1 і його захисник належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними довідками про доставку SMS - повідомлень. Водночас, вирішуючи питання про розгляд справи за відсутності вказаних осіб, апеляційний суд бере до уваги і те, що судові засідання неодноразово відкладались: 31.07.2020;25.11.2020; 27.05.2021; 19.01.2022 за заявами адвоката Коструба В. В. Окрім того, береться до уваги те, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явився на розгляд справи, а також те, що справа має бути розглянута у розумні строки. При цьому апеляційний суд зазначає, що неодноразове відкладення розгляду справи без надання доказів, що підтверджують поважність причин неявки адвоката на розгляд справи до апеляційного суду, може розцінюватись як зловживання процесуальними правами.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд, беручи до уваги приписи ст. 294 КУпАП, з огляду на те, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, кваліфікації його дій та накладене за цими нормами матеріального права стягнення, не оспорюються, тому апеляційним судом такі не перевіряються, і визнаються належним чином вмотивованими.
Окрім цього, апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №720485 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять гривень) (а. с. 7).
Відповідно до акту № 225 затриманого ТЗ, що передається на тимчасове зберігання спеціального майданчика № 3 м. Тячів, 08.03.2020, у м. Тячів затримано та здійснено огляд автомобіля марки «ВМV», номерний знак НОМЕР_1 . Підстави тимчасового затримання порушення водієм ОСОБА_1 приписів ст. ст. 124, 122-4, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказані у вищезазначених процесуальних документах обставини підтверджуються рапортами працівників поліції (а. с. 9-12); протоколом про адміністративне затримання серії АА №004108 (а. с. 13).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані згідно з вимогами КУпАП, адже жодних порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду апеляційної скарги судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Федурця О. В. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги і будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій під час оформлення щодо нього матеріалів адміністративного правопорушення, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський при виконанні своїх посадових обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
Так, пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Апеляційний суд розцінює критично доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР з огляду на таке.
Дослідивши сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд констатує, що сумнівів в обґрунтованості та правильності висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення немає. Так, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та згідно зі ст. 251 КУпАП є належним доказом у справі, апеляційний суд вважає, що й іншими матеріалами беззаперечно підтверджується той факт, що водій ОСОБА_1 свідомо порушив вимоги п. 2.5 ПДР, відмовившись на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Твердження апелянта про те, що поліцейські не оформили направлення на проходження огляду, апеляційний суд вважає недоцільними та звертає увагу на те, що бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим вважає, що відсутність вказаного направлення не є доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України та є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. Отже, у контексті цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що направлення для проходження відповідного огляду надається у разі згоди водія пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження освідування.
Апеляційним судом враховується те, що п. 2.5 ПДР України передбачено, що водій не має право, а навпаки, зобов`язаний на законну вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів.
З протоколу та інших матеріалів справи убачається, що у водія ОСОБА_1 були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода. Окрім цього, свідки події, громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїми підписами засвідчили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження освідування. Апеляційний суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - відсутні.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. 36 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Оскільки ОСОБА_1 не має право на керування транспортними засобами, тому апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції його обґрунтовано не позбавлено права керування транспортними засобами.
Враховуючи те, що участі у розгляді справи місцевим судом ОСОБА_1 не брав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а також те, що на розгляд апеляційної скарги він також не з`явився, - апелянт позбавив себе можливості надати будь-які докази у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги та спростуванні висновків місцевого суду.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Коструб В. В., жодного разу не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав подав представник ОСОБА_1 - адвокат Коструб В.В., залишити без задоволення.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН