ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

14.09.2022 року о 13.00 годині під час проведення районного профілактичного заходу «Діти вулиці», було встановлено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків по забезпеченню сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: не забезпечує належні умови проживання для дитини, квартира по АДРЕСА_2 , перебуває в антисанітарному стані: в помешканні брудно, розкидані речі, велика кількість зіпсованої їжі, на підвіконні велика купа недопалків з-під цигарок, на стелі павутиння та таргани. Холодильник брудний, відчувається з нього неприємний запах.

Оскільки дії ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення та власноручних пояснень, ОСОБА_1 свою вину визнала повністю, зобов`язалася створити належні умови для проживання дитини.

У відповідності до п. 4.2 рішення Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення, та безпосередньо його ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Як убачається з матеріалів адміністративної справи, вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , які кореспондуються з відомостями, відображеними у протоколі про саме правопорушення, в частині дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Тим самим, є дійсним факт, що всупереч загальноприйнятим нормам моралі, батьківського обов`язку, а також в порушення ст. 150 Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 18 «Конвенції про права дитини», які зобов`язують батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, дбати та забезпечувати охорону здоров`я, рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також в рівній мірі нести відповідальність за виховання і розвиток дитини, норм ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», якою регламентовано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, тож на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, ОСОБА_3 не виконувала покладені на неї обов`язки по догляду за малолітніми дітьми.

Надаючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог статті 252 КУпАП, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачається порушення ст. 150 Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані обставини повністю підтверджується зібраними доказами, які, на переконання суду, є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи.

Водночас суд звертає увагу на таке.

Що стосується питання повторності скоєння правопорушення особою у відношенні якої складено протокол про адміністративне правопорушення, то слід відмітити, що ч. 2 ст. 184 КУпАП передбачає повторність скоєння правопорушення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню, однак із протоколу про адміністративне правопорушення неможливо зробити висновок, що на ОСОБА_1 накладались адміністративні стягнення за ст. 184 КУпАП протягом року. Єдиними документами, що підтверджують цей факт є відповідні рішення уповноважених органів (постанови про накладення адміністративних стягнень).

Суд установив, що матеріали справи не містять постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП.

Тим самим, не можливо констатувати факт того, що порушник повторно протягом року піддавався адміністративному стягненню, однак є установленим факт того, що такий порушник вчинив правопорушення, передбачене статтею 184 КУпАП, а тому його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 184 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення, органу (посадової особи), яка її виносить повинна містити: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ст. 8 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

У даній справі констатовано факт учинення особою адміністративного правопорушення (проступку), за який відповідальність регламентована ч. 1 ст. 184 КУпАП відповідно й особа, яка вчинила це адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

При цьому, ураховуючи, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідно до ст. 1 КУпАП, крім іншого, є і запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, слід дійти висновку, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого винувачення, зазначеного в протоколі, однак лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження.

Орієнтири щодо такого застосування згаданої норми права, у розрізі указаних положень КУпАП, відображено й в низці постанов Київського апеляційного суду м. Києва.

Так в постанові від 19.03.2019 у справі № 757/44992/18 КАС указав, що «суд вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги у частині відсутності у діях особи складу адміністративного правопорушення та необхідність закриття провадження у справі. Станом на час розгляду цієї справи суддею місцевого суду була чинною постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2017 року, якою особу було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік. Проте, постановою Київського апеляційного суду від 27.12.2018 року постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2017 року скасована, а провадження у справі закрите за відсутності у його діях складу цього адміністративного правопорушення. У зв`язку із цим дії особи, які проявились у тому, що він 04.09.2018 року на вимогу поліцейського відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння не можливо визнати такими, які вчинені повторно протягом року та кваліфікувати їх за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Наведене указує на те, що постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2018 року підлягає зміні шляхом перекваліфікації дій із ч.2 ст. 130 на ч.1 ст. 130 КУпАП. Наведене приводить суд до висновку про необхідність перекваліфікації дій із частини другої на частину першу ст. 130 КУпАП, визнання його винним у вчиненні цього адміністративного правопорушення та пом`якшення накладеного на нього стягнення до стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП» .

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини визначені ст. 33 КУпАП, а саме: особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Так, згідно ст. 34 КУпАП, обставиною, що пом`якшує відповідальність є щире розкаяння винного. Обставин, які обтяжують відповідальність винного, відповідно до ст. 35 КУпАП, суд не вбачає.

Враховуючи те, що санкція статті передбачає стягнення або у виді попередження, або у виді штрафу, який є досить великим, суд вважає більш доречним у цій ситуації застосувати стягнення у виді попередження, оскільки застосування стягнення у виді штрафу може додатково стати тягарем для усієї сім`ї, оскільки їх бюджет є спільним, а це не буде відповідати інтересам дитини.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не працює, її майновий стан, вона підлягає звільненню від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 184, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у скоєні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та застосувати щодо неї адміністративне стягнення у виді попередження.

ОСОБА_1 звільнити від сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ріхтер В.В.