Номер провадження: 33/813/1176/22
Номер справи місцевого суду: 521/9234/22
Головуючий у першій інстанції Непорада О. М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оперуповноваженого 2 відділу 9 управління Департаменту контррозвідки СБ України капітана Романа Афіцеряна, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2022 року,

встановив:

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 496,20 гривень.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову суду у зв`язку із порушеннями судом процесуального закону та у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі п.2 ст. 38 КУпАП, а також п.1,п.7 ст. 247 КУпАП, і прийняти нову постанову, якою звільнити його від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері охорони державної таємниці, передбаченого п. 6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП на підставі п.1,п.7 ст. 247 КУпАП, та п. 2 ст. 38 КУпАП.

Скарга обґрунтована тим, що помилковим є висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого п. 6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, а саме невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці, оскільки у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження фактів та обставин, які суд вважав встановленими. При цьому апелянт зазначає, що лише складений 29.06.2022 року відносно нього протокол про адміністративне правопорушення не свідчить про наявність у його діях вказаного вище адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення оперуповноваженого 2 відділу 9 управління Департаменту контррозвідки СБ України капітана ОСОБА_2 , який зазначив що інших матеріалів, окрім тих, що наявні у цій справі, зокрема відповідного акту перевірки не має, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу № 9/1510/27/3 від 29.06.2022 р., 29 червня 2022 року, у ході виконання завдань, покладених на Службу безпеки України, органом військової контррозвідки (2 відділом 9 управління ДВКР СБ України), було виявлено порушення чинного законодавства про державну таємницю з боку посадової особи - старшого офіцера відділу охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 (надалі - в/ч НОМЕР_2 ) майора ОСОБА_1 .
Так, на підставі «Номенклатури посад працівників, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці», майору ОСОБА_1 було оформлено допуск до державної таємниці за формаю 1 (висновок ЦУСБ України №58д від 27.04.2018). У відповідності до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 29.10.2013 року №2 майору ОСОБА_1 наданий доступ до державної таємниці з найвищим грифом секретності «Особливої важливості».
Проте, встановлено, що ОСОБА_1 не виконує взяте на себе «Зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці» (зміст якого встановлено чинним законодавством та яке передбачає обов`язок виконання вимог режиму секретності та додержання інших вимог законодавства про державну таємницю), а також порушує вимоги ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» (надалі - Закон), та п. 116 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», який затверджений Постановою Кабміну України від 18.12.2013 №939 (надалі - Порядок-939).
Так встановлено, що відповідно до функціональних обов`язків, зокрема, ст. 83 Статуту внутрішньої служби ЗС України та п.п. 5 ст. 42 Порядку-939, майор ОСОБА_1 зобов`язаний вживати заходів щодо охорони державної таємниці, організовувати і забезпечувати здійснення контролю за виконанням у в/ч НОМЕР_1 вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці, здійснювати контроль за організацією, станом та виконанням заходів, спрямованих на забезпечення режиму секретності. В той же час, всупереч п. 442 Порядку-939, 16.05.2022 року він не санкціоновано проніс до режимної споруди в/ч НОМЕР_1 де обробляється секретна інформація особистий смартфон та підключив його до категорованої ПЕОМ, яка використовується для обробки службової інформації ЗСУ, чим саме створив можливість до витоку службової інформації технічними каналами.
Так, відповідно до вимог ст. 39 Закону, ст. 117 Порядку-939, посадові особи, винні у порушенні встановленого законодавством режиму секретності та невиконанні обов`язків щодо збереження державної таємниці, несуть відповідальність згідно із Законом.
Таким чином, своїми діями помічник командира - начальник служби охорони державної таємниці в/ч НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 , знаючи вимоги ст. 28 Закону та п. 116 Порядку-939, порушив вимоги ч. 4 ст. 28 Закону та абз. 4, 6, 22 п. 116 Порядку-939, ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, а саме не вжив заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці.
Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності із вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приймаючи оскаржуване рішення по справі суд першої інстанції виходив із того, що наявними матеріалами встановлено невжиття ОСОБА_1 заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці, і вина останнього у вчиненнні правопорушення, передбаченого п. 6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП підтверджується:
-протоколом про адміністративне правопорушення № 9/1510/27/3 від 29.06.2022 р., який складений уповноваженою особою та за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, з яким ОСОБА_1 ознайомлений під розпис;
- зобов`язанням громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці від 24.02.2024 р.;
- функціональними обов`язками, ПОМІЧНИКА КОМАНДИРА ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 - НАЧАЛЬНИКА СЛУЖБИ ОХОРОНИ ДЕРЖАВНОЇ ТАЄМНИЦІ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 ;
- наказом командира В/Ч НОМЕР_3 від 29.12.2017р. №264 які суд вважав переконливими, і які свідчать про те, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи настання можливих шкідливих наслідків, своїми діями щодо невиконання вимог режиму секретності та зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці, під час не санкціоновано проносу до режимної споруди в/ч НОМЕР_1 де обробляється секретна інформація особистий смартфон та підключення його до категорованої ПЕОМ, яка використовується для обробки службової інформації ЗСУ, створив передумови до витоку (розголошення) інформації з обмеженим допуском, в тому числі секретної інформації, що в подальшому могло загрожувати державній безпеці, при цьому суд критично оцінив захисну позицію ОСОБА_1 зазначивши, що розголошення державної таємниці чи витоки її технічним каналом не встановлено, і дійшов висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, а саме невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці.
Апеляційний суд не погоджується із такими висновками, оскільки судом першої інстанції належним чином не дотримано вимог ст. ст.7, 245, 252, 280 КУпАП, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1ст. 212-2 КУпАП.
Пунктом 6 ч.1 ст.212-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.
Під час апеляційного перегляду справи, апеляційним судом встановлена фактична відсутність належних та достатніх доказів невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці з боку ОСОБА_3 , саме за обставин встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.
Вирішуючи цю справу суд першої інстанції не звернув належної уваги на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення №9/1510/27/3 від 29.06.2022 вимогам ст.256 КУпАП, зокрема в ньому конкретно не викладено всіх обставин, в тому числі, в яких саме діях виразилась неправомірність чи бездіяльність ОСОБА_1 в даному випадку.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу і на те, що в матеріалах справи відсутні належні документальні докази (акт перевірки) проведення перевірки працівником СБУ у ході виконання завдань, покладених на Службу безпеки України, органом військової контррозвідки в/ч НОМЕР_1 , за результатами якої встановлено факт не вжиття помічником командира військової частини НОМЕР_1 -начальника служби державної таємниці в/ч майром ОСОБА_1 заходів щодо охорони державної таємниці, незабезпечення здійснення контролю за виконанням у в/ч НОМЕР_1 вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці, нездійснення контролю за організацією, станом та виконанням заходів, спрямованих на забезпечення режиму секретності.
Відсутність доказів документального фіксування проведення перевірки (законність, як в здобутті доказів, так і їх оцінці) та її результатів, на думку апеляційного суду, ставить під обґрунтований сумнів законність перевірки, та підстави складання протоколу про адміністративне правопорушення №9/1510/27/3 від 29.06.2022 відносно ОСОБА_1
Покладенні судом інші докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , зокрема, зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці від 24.02.2024 р.; функціональні обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_1 начальника служби охорони державної таємниці в/ч НОМЕР_1 ; наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 29.12.2017р. №264, за встановлених обставин, при встановленні наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, достатнього правового значення не мають.
Підсумовуючи наведене вище вирішуючи цю справу, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, викладені в оскаржуваній постанові висновки щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 173 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи, а наявні докази не є достатніми для доведення вини ОСОБА_1 .
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
З огляду на викладене вище апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта щодо незаконності та необгрунтованості оскаржуваного судового рішення, при цьому зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
За наведених обставин апеляційний суд вважає оскаржувану постанову суду слід скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко