ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/53/22 Номер провадження 33/814/252/22Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Гринь А.В., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Делії В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Делії В.М., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 13 квітня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Чутове Полтавського р-ну Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим за ст.124 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

За постановою суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 06 січня 2022 року о 06 годині 22 хвилині, керуючи автомобілем "SKODA RAPID", н.з. НОМЕР_1 , навпроти електроопори №71 по вул. Красноградського Шосе в м. Полтава в порушення вимог п.12.1 ПДР України, не обравши безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та виїхав за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на сніговий намет, що спричинило пошкодження зазначеного транспортного засобу.

В апеляційній скарзі адвокат Делія В.М., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить змінити постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 13 квітня 2022 року та виключити з її резолютивної частини рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим за ст.124 КУпАП.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що:

по справі відсутні належні докази винуватості ОСОБА_1 в учиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, він згідно з посадовою інструкцією на виконання службових обов`язків відступив від ПДР України з метою затримання правопорушника;

протокол і схема ДТП складені з грубими порушеннями вимог закону;

під час закриття провадження у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності вина особи не встановлюється, в той час як за оскаржуваною постановою прийнято 2 взаємовиключні рішення.

Одночасно представник посилається на те, що цей суд безпідставно в судовому рішенні:

урахував як основний доказ письмові пояснення ОСОБА_1 , який в судовому засіданні свою винуватість не визнав;

сформулював фактичні обставини правопорушення не зі зроблених висновків за результатами судового розгляду, а з посиланням на зміст протоколу.

Апеляційний суд вислухав представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про задоволення апеляційної скарги,перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.294 КУпАП судове рішення переглядається у межах доводів апеляційної скарги.

Згідно з п.4 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

У ст.252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За ст.124 КУпАП відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 в учиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме - порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми доказами, та є обґрунтованим.

Як убачається з матеріалів справи, факт керування ОСОБА_1 автомобілем "SKODA RAPID", н.з. НОМЕР_1 , 06 січня 2022 року о 06 годині 22 хвилині навпроти електроопори №71 по вул. Красноградського Шосе в м. Полтава та виїзд за межі проїзної частини зі здійсненням наїзду на сніговий намет, що спричинило пошкодження зазначеного транспортного засобу, ніким з учасників провадження не оспорюється й підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №229512, схеми місця ДТП, технічного носія інформації, на якому зафіксовано відеозапис, від 06 січня 2022 року, а також показаннями самого ОСОБА_1 в суді першої інстанції (а.п. 1-2, 19).

Доводи ж апелянта про невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з посиланням на те, що він діяв згідно з посадовою інструкцією, є неспроможними.

Як установлено в п.п.1.1, 1.3, 1.5 ПДР України ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

За змістом положень Закону України «Про дорожній рух», ПДР України особи, які керують оперативними транспортними засобами поліції, є учасниками дорожнього руху, як й інші водії.

Відповідно ж до вимог п.12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У п.п.9 п.4.1 Розділу IV Посадової інструкції інспектора роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції зазначено, що інспектор під час несення служби з метою виконання завдання має право при здійсненні патрулювання на транспортному засобі використовувати спеціальні світлові та звукові сигнальні пристрої, у випадках службової необхідності відступати від правил дорожнього руху.

У свою чергу, ст.14 Закону України «Про дорожній рух» регламентує, що поліцейські при виконанні службових обов`язків можуть відступати від окремих вимог Правил дорожнього руху лише у випадках і при виконанні умов, викладених у них.

За вимогами п.3.1 ПДР України водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, вказаний пункт ПДР України покладає на водія оперативного транспортного засобу обов`язок щодо дотримання 3 обставин у їх сукупності: необхідності виконання невідкладного службового завдання; увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу; забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відсутність однієї з обставин не створює правових підстав для відступу від зазначених вимог ПДР України.

Натомість з технічного носія інформації, на якому записано відеозапис від 06 січня 2022 року, видно, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "SKODA RAPID", н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи переслідування правопорушника, на заокругленій ділянці дороги, не обрав безпечну швидкість руху, належним чином не оцінив і не врахував дорожню обстановку, в результаті чого виїхав за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на сніговий намет. При цьому ОСОБА_1 , не дотримуючись п.12.1 ПДР України, не забезпечив безпеки дорожнього руху, для здійснення чого в нього не було об`єктивних перешкод технічного характеру, про що свідчать обстановка та динаміка розвитку події. До того, ж за показаннями самого ОСОБА_1 він усвідомлював погодні умови, які були на час ДТП. Тобто, підстави стверджувати про те, що він діяв у відповідності до п.3.1 ПДР України відсутні.

Таким чином, ОСОБА_1 здійснив порушення вимог названого пункту ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Так само безпідставними є доводи апелянта, які зводяться до недопустимості протоколу та схеми місця ДТП як доказів через їх складення з грубим порушенням вимог закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №229512 та схема місця ДТП від 06 січня 2022 року складені уповноваженими на це особами - інспекторами УПП у Полтавській області ДПП Клименком О.М., ОСОБА_2 , підписані останніми та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, без будь-яких доповнень та зауважень. ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`яки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що він засвідчив особистим підписом у протоколі (а.п. 1-2). Зміст протоколу відповідає вимогам ст.256 КУпАП, у той час як процесуальний закон не висуває імперативних вимог щодо місця його складення.

Окрім того, слід зазначити, що за показаннями та апеляційною скаргою ОСОБА_1 не заперечуються самі обставини ДТП, а тому й не обґрунтовано яким чином непроведення певних замірів, само по собі вплинуло на неправильність встановлення обставин ДТП.

Ураховуючи обставини даної справи, тих істотних порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та схеми місця ДТП від 06 січня 2022 року, які би ставили під сумнів їх допустимість чи достовірність не встановлено, у зв`язку з чим твердження апелянта в цій частині необґрунтовані.

Разом з цим суд апеляційної інстанції погоджується з доводами представника про безпідставність урахування судом першої інстанції доказу -письмових пояснень ОСОБА_1 , оскільки, виходячи із засади безпосередності дослідження доказів, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими поліції або посилатися на них. Наведене залишилось поза увагою місцевого суду, через це оскаржувану постанову слід змінити, виключивши з неї посилання на письмові пояснення ОСОБА_1 як на доказ його винуватості.

Однак, таке виключення з доказової бази не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, оскільки його винуватість підтверджується сукупністю інших наведених вище доказів по справі поза розумним сумнівом.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що місцевий суд сформулював фактичні обставини правопорушення не зі зроблених висновків за результатами судового розгляду, а з посиланням на зміст протоколу, то слід зазначити наступне.

Приписами абз.4 ч.2 ст.283 КУпАП передбачено, що постанова повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.

За змістом оскаржуваної постанови суд першої інстанції встановив і визнав доведеним порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, з наведенням детального опису фактичних обставин його вчинення. Поряд з цим посилання суду на протокол про адміністративне правопорушення при викладенні висновку в стверджувальній формі про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення є зайвим, оскільки обставини, які ставляться у вину особі за протоколом, підлягають доведенню під час розгляду справи. Допущене місцевим судом порушення під час викладення оскаржуваного судового рішення є неприйнятним, а тому це рішення належить змінити, виключивши з його мотивувальної частини наведені посилання у відповідній частині (першому абзаці).

З огляду на те, що вказані невідповідності можуть бути виправлені під час апеляційного розгляду, не вбачається підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд безпідставно визнав винуватим ОСОБА_1 поряд із закриттям провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, є неспроможними.

Із системного аналізу ст.ст. 38, 247 та 280 КУпАП убачається, що закриття провадження у справі на підставі п.7 ч. 1ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності кількох умов, а саме вчинення чи виявлення адміністративного правопорушення та спливу строку, передбаченою ст.38 КУпАП.

Апеляційний суд зауважує, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, а не строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Сплив строку накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою для закриття провадження у справі, а тому у даному випадку встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковим з огляду на вимоги ст.280 КУпАП.

До того ж, норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності винуватості особи у його вчиненні, у разі винесення постанови про закриття провадження за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, цей кодекс не містить.

Посилання ж адвоката на Узагальнений висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України не є релевантними, так як відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Між тим, узагальнений висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України за своєю правовою природою не належить до нормативно-правових актів, оскільки не є результатом правотворчої діяльності та не має обов`язкового характеру. Указаний висновок містить лише правові позиції з порушеного питання членів Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України та носить рекомендаційний характер, при цьому стосується справ, що розглядаються у порядку адміністративного судочинства.

Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Делії В.М., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 13 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з:

мотивувальної частини постанови суду посилання суду на письмові пояснення ОСОБА_1 як на доказ його винуватості;

з першого абзацу мотивувальної постанови суду посилання суду на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №229512 від 06 січня 2022 року.

В іншій частині постанову суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун