ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3661/22 Головуючий в 1 інст. Дацюк О.І.
Провадження № 33/807/575/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Гарбуза П.В. справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гарбуза П.В. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 27 липня 2022 року приблизно о 10.20 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Стефанова біля будинку №38 у м. Запоріжжя, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали пошкодження.

Дослідивши матеріали, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_1 винуватий у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та наклав на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Гарбуз П.В. вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає зміні в частині накладення стягнення.

Вказане обґрунтовує тим, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 , що є істотним порушення вимог ст. 268 КУпАП.

Суд належним чином не оцінив всі обставини справи, а саме те, що ОСОБА_1 повністю визнає вину, правильності кваліфікації його дій не заперечує, у скоєному розкаюється.

Натомість ОСОБА_1 не згодний зі стягненням у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки таке стягнення є занадто суворим та не відповідає характеру вчиненого правопорушення та даним про його особу.

Вказує, що ОСОБА_1 більше ніж півроку здійснює благодійну діяльність шляхом надання за свій кошт послуг ГО «Спілка інвалідів України «Добролюбіє» з перевезень на автомобілі. Стягнення у вигляді позбавлення права керування перешкоджає його подальшій благодійній діяльності.

Просить апеляційний суд поновити строк на оскарження, оскільки ОСОБА_1 про існування постанови дізнався лише 16.09.2022 року, коли отримав її копію у відділенні «Укрпошти».

Також просить апеляційний суд постанову районного суду змінити в частині накладання стягнення та призначити йому штраф.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , його захисника адвоката Гарбуза П.В., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили постанову судді змінити в частині стягнення і призначити йому стягнення більш м`якого виду, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Щодо розгляду клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом.

В клопотанні апелянт порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, посилаючись на поважність причини пропуску цього строку.

Так, враховуючи, що справа була розглянута без участі ОСОБА_1 та його захисника, а копію судового рішення ОСОБА_1 отримав лише 16 вересня 2022 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявність підстав для його поновлення.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті справи, суд дійшов до таких висновків.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Оскільки доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не ставиться під сумнів останнім та не оскаржується, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, висновки суду, викладені в постанові в цій частині перегляду в апеляційній інстанції не підлягають.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає доводи апелянта в частині того, що суд належним чином не повідомив ОСОБА_1 про дату і час судового розгляду, розглянув справу без особи, а тому дійшов неправильного висновку в частині призначення покарання є доречним і таким, що заслуговує на увагу.

Так, однією із засад розгляду справи про адміністративне правопорушення є рівність громадян перед законом і органом, який розглядає справу (ст. 248 КУпАП).

Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення встановлено Главою 22 КУпАП. Відповідно до ч. 2 ст. 279 якої, на засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи.

Часиною 1 ст. 268 КУпАП гарантується право безпосередньої участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи про адміністративні правопорушення

Одним із прав, гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі за текстом - Конвенція), є право на захист/юридичну допомогу, закріплене в підпункті «с» пункту 3. Воно становить одну з основоположних засад справедливого судового розгляду. Цей пункт ст. 6 Конвенції кореспондується зі статтею 59 Конституції України та статтею ст. 268 КУпАП, якою особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, гарантується право давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

Підпункт «с» пункту 3 статті 6 Конвенції передбачає право обвинуваченого «захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд».

Зміст постанови суду першої інстанції про притягнення особи до адміністративної відповідальності має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283-284 КУпАП.

В постанові потрібно зазначити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник.

Статтею 268 КУпАП встановлено, що за час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадку наявності одночасно двох підстав: є дані про своєчасне її сповіщення про місце і дату розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Під час розгляду справи законодавцем встановлений імперативний обов`язок встановити певні обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції не дотримався вимог про повідомлення належним чином особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про дату і місце розгляду справи та вимог про встановлення обставин, які характеризують особу.

Відповідно довідки суду першої інстанції, SMS із повідомленням ОСОБА_1 доставлено не було, оскільки абонент був тимчасово недоступний (а.с. 8). Інших відомостей з приводу повідомлення особи про час та місце судового розгляду матеріали провадження не містять.

Виходячи з матеріалів справи та того, що суд першої інстанції належним чином не встановив обставин, які характеризують особу, не обґрунтував необхідність накладення стягнення у вигляді позбавлення спеціального права, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що призначене ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобом строком на шість місяців, не відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, з огляду на наступне.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного порушника такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення у справі від 02.11.2004 р. «Трегубенко проти України»).

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до ст. 92 Конституції України адміністративну відповідальність визначено одним із основних видів юридичної відповідальності в Україні. Вона виступає наслідком невизнання або неналежного виконання особою норм законодавства, що тягне невідворотність реагування держави на адміністративні правопорушення і встановлюється виключно її законами.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Соціальна роль адміністративної відповідальності є надзвичайно важливою насамперед тому, що вона виникає як правовий наслідок неналежної реалізації громадянами і юридичними особами своїх прав і обов`язків у суспільстві. Вона включає не тільки ретроспективну відповідальність, як наслідок правопорушення, але й позитивний аспект, тобто певний внутрішній стан особи, її ставлення до справи, суспільства, своєї поведінки.

Адміністративно-деліктне законодавство в Україні побудоване на принципі, що адміністративне стягнення не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання новим правопорушенням, досягти чого без встановлення характеризуючих даних є не вбачається за можливе.

Отже, керуючись викладеним, суд апеляційної інстанції враховуючи вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП, характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та його наслідки, обставини, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, дані про його особу, перебування на утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_3 (2007 року народження), позитивної характеристики з місця роботи ПТ «Бліктране» Степанова і Компанія», наявність факту здійснення волонтерської діяльності в ГО «Спілка інвалідів України «Добролюбіє», ступінь його вини, в якості обставини, що пом`якшує відповідальність щире каяття у вчиненому в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, відсутність обставин, що обтяжують його відповідальність, а також, що метою адміністративного стягнення є засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням, апеляційний суд вважає необхідним постанову змінити та пом`якшити ОСОБА_1 адміністративне стягнення, призначивши його у вигляді штрафу в межах санкції за ст.124 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гарбуза П.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гарбуза П.В., задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Пом`якшити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення, за вчинене ним правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, призначивши його у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно д о ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати ним штрафу у 15-денний строк з дня, коли йому стало відомо про винесення вказаної постанови, в порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/3661/22