Справа №: 700/846/21
Провадження № 3/700/3/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року Суддя Лисянського районного суду Черкаської області Бесараб Н.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Лисянського районного суду Черкаської області від Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 155154 від 09.11.2021 року, ОСОБА_1 09.11.2021 року о 15 год. 45 хв. в с. Почапинці, по вул. Корсунській, керуючи механічним трактором д.н.з. б/н на вимогу працівника поліції, завчасно подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів та звукового сигналу, не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному ТЗ Тойота, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР. Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Гордієнко О.В. просив суд ухвалити рішення про закриття провадження в даній справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Обгрунтовуючи заявлене клопотання зазначив, що ОСОБА_1 , близько 15 год. 45 хв., керуючи саморобним міні-трактором по правій стороні проїжджої частини вул. Корсунська, 6, де він проживає в с. Почапинці Звенигородського району, упевнившись у безпечності маневру, повернув ліворуч, щоб заїхати у своє подвір`я. У цей час почув звуковий сигнал поліцейського автомобіля, однак не зрозумів, чи сигнал був адресований йому, оскільки на автодорозі рухалися інші автомобілі. Проблискові маяки на авто поліції увімкнені не були. Умислу втікати від працівників поліції у нього не було, оскільки швидкість міні-трактора доволі мала. Зупинити на проїжджій частині дороги (поперек руху транспорту) трактор відповідно до вимог пунктів 15.9 (ж) та 15.10 (а) він не міг, а тому заїхав у своє подвір`я. У цей час до нього підбігли працівники поліції та намагалися надягти кайданки. Коли він запитав причину, поліцейські почали його бити, внаслідок чого він втратив свідомість. О 16 год. 18 хв. дружина ОСОБА_1 викликала швидку медичну допомогу, яка приїхала о 16:39 год., після чого його з тілесними ушкодженнями госпіталізували до лікарні. Отже, на момент складання протоколу, ОСОБА_1 мав тілесні ушкодження, тобто перебував у такому стані, що унеможливлював відібрати у нього пояснення, роз`яснити права і обов`язки та скористатися ними, а також ознайомити його з протоколом. Дана обставина не відповідає змісту протоколу, про те, що останній відмовився ставити свій підпис у протоколі. Зазначене підтверджується і тим, що у графі протоколу «особу встановлено» вказано тільки «встановлено» без зазначення серії та номера посвідчення водія або назви, серії та номера документа, що посвідчує особу. Крім того, за вказаним фактом слідчі третього слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві проводять досудове розслідування за ч. 2 ст. 365 КК України (кримінальне провадження № 0000111 від 19.11.2021 р.), у якому ОСОБА_1 , його дружину та неповнолітнього сина визнано потерпілими. Також, зазначив, що матеріали справи не містять відомостей про номер, серію, назву відеокамери, на яку здійснювався відеозапис, відсутнє джерело походження відеозапису. Зокрема, до матеріалів справи долучено конверт з печаткою «Звенигородський районний відділ поліції. Для довідок» та написом «122-2 Почапинці», без підпису особи, яка його опечатувала та пояснила його вміст. Зважаючи на вищевикладене, на підставі наявних матеріалів та доказів не можна зробити беззаперечний висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки суду не було надано достатніх доказів суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченої в диспозиції ст. 122-2 КУпАП, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та надав суду аналогічні пояснення. Своєї вини у вчиненні правопорушення за ст.122-2 не визнав.

Поліцейський Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причини неяви суду не відомі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходжу до висновку, що справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення за таких підстав.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі.

Особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи.

У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, а також, обставини, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.

Із протоколу вбачається, що ОСОБА_1 09.11.2021 року о 15 год. 45 хв. в с. Почапинці, по вул. Корсунській, керуючи механічним ТЗ трактор д.н.з. б/н на вимогу працівника поліції, завчасно подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів та звукового сигналу, не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному ТЗ Тойота, чим порушив п. 2.4. ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП.

У протоколі не зазначені свідки та не відображена їх відсутність, що у цілому ставить під сумнів об`єктивність цього документу, а визначення суті адміністративного правопорушення за результатами вивчення таких даних протоколу безпосередньо та у сукупності з долученими на підтвердження викладених у ньому обставин уповноваженою особою поліції матеріалами, як доказів, якими доводиться вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є очевидним, натомість у графі «свідки чи потерпілі» зазначено «відеозапис».

Відповідно до Інструкції з оформлення посадовими особами установ виконання покарань та слідчих ізоляторів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.09.2015 р. № 1674/5, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення особи, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, свідків правопорушення). Кожний документ, що долучається до протоколу про адміністративне правопорушення, повинен мати свої реквізити (назву, дату складення, місцезнаходження установи виконання покарань чи слідчого ізолятора, місце проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписи) і відповідати своєму призначенню, містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства.

Зокрема наявний у матеріалах справи диск з відеозаписом суд не може брати до уваги та вважає його недопустимим доказом, оскільки він не містить відомостей про номер, серію, назву пристрою, на який здійснювався відеозапис, також ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні на паперовому конверті з відеодиском, які долучені в якості доказів у справі, взагалі не зазначено, на які носії здійснювався запис події, а конверт з печаткою «Звенигородський районний відділ поліції. Для довідок» та написом «122-2 Почапинці», не містить підпису особи, яка його опечатувала, та опису вмісту.

Відсутність даних про технічні характеристики засобу фіксації за допомогою якого здійснено фото, або відеозйомку результати такої фіксації є недопустимими доказами (висновки ВС/КАС № 428/2769/17 від 24.01.2019, ВС/КАС, справа №524/5536/17, 15.11.18).

Згідно з пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Карелін проти Росії» (20 вересня 2016 року, заява №926/08) зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має право самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок доказування в справах про правопорушення лежить на посадовій особі, яку уповноважено складати адміністративні матеріали.

Отже, із матеріалів справи вбачається, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 122-2 КУпАП, так як особа, що склала протокол, не надала до суду належних та допустимих доказів, щодо невиконання водієм вимог про зупинку.

Водночас суд також звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутня частина статті 122-2 КУпАП, за якою кваліфіковано дії ОСОБА_1 , оскільки дана стаття КУпАП містить дві частини. Тобто, при складанні протоколу не дотримано вимог ст. 256 КУпАП, зокрема, щодо необхідності обов`язкового зазначення частини статті Кодексу, за якою кваліфікується правопорушення, і така невідповідність протоколу вказаній вимозі порушує право на захист особи, відносно якої такий протокол складено.

Інакше кажучи, даній особі інкриміновано порушення норми без зазначення тієї чи іншої частини, що свідчить про неконкретність обвинувачення.

Не вказавши конкретну частину статті 122-2 КУпАП, тобто фактично правової норми, яка установлює правило поведінки чи містить заборонні приписи, уповноважена особа поклалась на розсуд суду при її виборі.

Суд вкотре наголошує, що уточнювати і відредактовувати протокол з цього питання самостійно він змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.1 п.3 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП виносить постанову про закриття справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, тому провадження по справі необхідно закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 24, ст.122-2, ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі стосовно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 122-2 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя - Н. В. Бесараб