Провадження №: 3/752/7306/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Бондаренко Г.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код невідомий, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 01.09.2022 року о 23 год. 00 хв. в м. Києві по просп. Науки, 52, керував транспортним засобом «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Захисник в судовому засіданні просив закрити справу за відсутності складу адміністративного правопорушення, обгрунтовуючи свою позицію тим, що працівники поліції порушили права особи та процедуру огляду водія. Зокрема, вони не роз"яснили йому права, відмовили у виклику свідків під час огляду на прилад Драгер, змусили чекати, доки прилад привезуть, хоча водій наполягав одразу на медичному огляді у лікаря, так як не довіряв поліції. Після того, як ніби то привезли прилад, хоча вказаний факт на відео відсутній, водій знову декілька разів повідомив, що бажає пройти огляд у лікаря, проте не хотів лишати автомобіль в недозволеному місці і просив його перепаркувати, проте поліія йому відмовила і після декількох раз силою витягли з авто та склали протокол по ч. 1 ст. 130 КУпАп. Направлення складено не було, чим поліція позбавила особу права звернутись до лікаря самостійно. Вказане на думку захисту є підставою для закриття провадження на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, підтримав клопотання захисника. Вказав, що поліція пропонувала йому вирішити питання по іншому, але доказів цього в ньог немає, тому він їм не довіряв. До лікаря хотів поїхати, але не хотів лишати авто у недозволеному місці.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до рішення від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до наступних висновків.

Так, за результатами дослідження матеріалів справи, в тому числі перегляду в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, встановлено, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння фактично своїми діями відмовився, тому вважаю, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його вина підтверджується зібраними у справі доказами.

Твердження захисника про порушення поліцейськими процедури проведення огляду є помилковим. Згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП працівники поліцї спершу повинні запропонувати водію пройти огляд на місці, і лише після цього мають право пропонувати йому їхати на огляд до лікаря. Оскільки прилад Драгер у даного патруля був відсутній, останні, згідно даних відео, пояснили ОСОБА_1 , що для дотримання процедури та фіксації його відмови від проходження огляду на місці на відеокамеру, слід дочекатись приладу. Після того як прилад було привезено на місце, поліція запропонувала водію пройти огляд на місці і лише після фіксування його відмови, запропонували вийти з авто та проїхати разом з ними до лікаря, пояснивши, що керувати транспортним засобом надалі він не вправі, так як у нього наявні ознаки алкогольного сп"яніння, проте ОСОБА_1 відмовився вийти з авто. Працівниками поліції тричі запропонували ОСОБА_1 поїхати до лікаря, на що останній відмовився виходити з авто під надуманими причинами, тим самим відмовився від медичного огляду. На переконання суду, ОСОБА_1 ухилявся від поїздки до лікаря, посилаючись на те, що його автомобіль припаркований в не призначеному для цього місці. Слід вказати, що працівники поліції попереджали ОСОБА_1 , що в разі його відмови вийти з машини, працівниками поліцїї це буде сприйнято як відмова від проходження огляду і його буде силою відсторонено від керування транспортним засобом, проте ОСОБА_1 в черговий раз ухилився від запропонованого огляду, на що працівниками поліції було примусово відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та складено протокол за порушення п. 2.5 ПДР України.

Вказані дії водія ОСОБА_1 , на думку суду, направлені на затягування часу та свідчать лише про спроби уникнути останнім відповідальності. Докази, наявні в матеріалах справи, поза розумним сумнівом доводять відмову ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку. Причини, наведені водієм, щодо відмови не є поважними чи такими, що звільняють його від відповідальності.

Враховуючи, що за відмову від проходження огляду водій несе відповідальність згідно з чинним законодавством так само, як і за керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Отже, судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 496, 20 грн., підлягає стягненню із ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 283-285 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя Г.В. Бондаренко