ПОСТАНОВА

Іменем України

07.10.2022 р.

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М. розглянув матеріали, які надійшли від Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працівника ТОВ "ЖВРЗ "ЕКСПРЕС", ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130, ч.2. ст.173-2 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 о 15 годин 50 хвилин 07.09.2022 року, повторно протягом року після накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення домашнього насильства, знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 а саме погрожував фізичною розправою, при цьому не завдавши фізичного болю.

Також на розгляд Жмеринського міськрайонного суду надійшли матеріали адміністративної справи щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за ознаками того, що він о 15 годині 50 хвилин 07.09.2022 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем "ВАЗ 2105", державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Шевченка в Слобода-Межирівська Жмеринського району Вінницької області, де був затриманий працівниками патрульної поліції, на пропозицію яких щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку відмовився.

В судове засідання за його викликом ОСОБА_1 не з`явився, попередньо подав до суду заяву, вказавши, що свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, визнає повністю; вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнав. Зазначив, що він не керував транспортним засобом, тому просив закрити відносно нього провадження за відсутністю складу даного правопорушеня.

Вивчивши матеріали справи, доходжу висновку про наявність у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП України, за передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, за ознакою повторного протягом року вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення дій психологічного характеру у формі погрози та образи, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 07.09.2022 року (а.с.1), заявою та письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 07.09.2022 року (а.с.4,6), терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 07.09.2022 року (а.с.2), копією паспорта ОСОБА_1 (а.с.7), довідкою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу за ч.2 ст.173-2 КУпАП постановами Жмеринського міськрайонного суду від 07.10.2021 року та від 17.06.2022 року (а.с.8), а також добровільно визнано особою, яка притягується до адміністративної відповідальності .

Разом з тим, суддя доходить висновку, що провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Згідно вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП та постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103.

У відповідності до положень ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п.3,6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103, передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення від 07.09.2022 року серії ААБ №243369 (а.с.12) за викладення суті адміністративного правопорушення та опису встановлених обставин кваліфікуючою ознакою даного адміністративного правопорушення вказано відмову ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, від проходження тесту на алкогольне сп`яніння, що відповідно є основними елементами складу даного адміністративного правопорушення.

При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення, який направлено до суду, зазначено двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак долучений до матеріалів справи відеозапис (а.с.21) не містить відомостей щодо присутності двох свідків під час пропозиції особі проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, особи яких належно не встановлювались.

Як встановлено під час судового розгляду ОСОБА_1 не був у встановленому порядку зупинений працівниками поліції в момент керування ним транспортним засобом. Працівники поліції підійшли до нього в той час, коли нерухомий транспортний засіб розташовувався на обочині дороги, та запропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння.

Крім того, відеозапис немає жодних ідентифікуючих даних стосовно дати та часу його здійснення, притаманних використанню відеореєстратора.

У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, зокрема з метою виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно п.п.1 п.2 п.5 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення працівниками поліції здійснюється застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до вимог п.2,5 розділу ІІ вказаної Інструкції портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом з тим, долучений до матеріалів справи відеозапис не містить відомостей щодо повідомлення певним поліцейським відповідних відомостей про своє службове звання, ім`я та причин зупинки транспортного засобу; й роз`яснення поліцейським прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. При цьому відеозаписи, яких загалом додано три, є короткочасними та епізодними, а не безперервними.

Окрім цього, наявні в матеріалах справи письмове направлення поліцейським ОСОБА_5 на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння ОСОБА_1 до КП "Жмеринської ЦРЛ" щодо доставлення останнього до закладу охорони здоров`я не є безумовними з урахуванням часу та місця складення адміністративного правопорушення, яким ці відомості вочевидь не відповідають. Отже вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення складений і представлений суду не у неухильній відповідності до порядку, який передбачений вказаними нормативними актами.

З наведених підстав вказаний відеозапис та решта зазначених письмових документів суддею визнаються недопустимими доказами, так як їх складено і представлено суду не у неухильній відповідності до порядку, який передбачений наведеними вище нормативними актами.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п.161).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 року №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вказана вище сукупність обставин визначає недоведення складу вказаного у протоколі правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у діях ОСОБА_1 та становить об`єктивні підстави закриття провадження у справі в цій частині, узгоджуючись з положеннями ст.62 Конституції України, наведеної практики Європейського суду з прав людини та вимогами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки рішення суду не може грунтуватись на припущеннях та ухвалюватись за існування очевидних сумнівів у доведеності вини, що підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, вважаю за достатнє застосування відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, з урахуванням щирого каяття останнього, адміністративного стягнення у виді штрафу за недоцільності накладення більш тяжкого виду стягнення.

Керуючись ст.7, 9, 33, 221, 247, 252, 276, 280, 283, 284 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судового збору.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути апеляційна скарга особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Постанова підлягає зверненню до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Роз`яснити, що згідно вимог ч.2 ст.308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови в частині стягнення штрафу з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у даній постанові.

Суддя Вернік В.М.