ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/6944/21 Номер провадження 33/814/621/22Головуючий у 1-й інстанції Єфіменко Н.В Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Хіль Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року,

у с т а н о в и л а:

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 01 квітня 2021 року о 08:20 год. за адресою: м. Харків, вул. Сидора Ковпака, 30/1 керував транспортним засобом «I-VAN АО7А-22» р.н. НОМЕР_1 , здійснював регулярні пасажирські перевезення за маршрутом №240Е «станція метро Академіка Барабашова - смт. Жуковського», перевозив пасажирів у кількості 40 осіб, чим перевищив дозволену максимальну кількість місць для сидіння на 17 осіб, порушивши таким чином пп.8 п.3 ПКМУ №1236 від 09 грудня 2020 року.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що у протоколі про адміністративне правопорушення, поліцейським не правильно зазначено нормативно правовий акт, який було ним порушено.

Вказував, що долучені до матеріалів справи докази, не можуть вважатися належними та допустимими. Пояснення свідків складені на бланках та свідки у своїх поясненнях посилаються на іншу постанову КМУ, ніж ту, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того реєстраційна карта ТЗ не містить відомостей про кількості місць в транспортному засобі.

Зазначав, що водій не вправі перешкоджати особі заходити до салону автобусу та не має права припинити виконання рейсу, оскільки це не врегульовано законодавчо.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що протоколом про адміністративне правопорушення неправильно інкриміновано склад адміністративного правопорушення, а висновки щодо його винуватості не відповідають принципу верховенства права.

Вважає, що його діями не була заподіяна шкода на державним чи суспільним інтересам, а ні інтересам громадян.

Посилався на те, він є інвалідом 3 групи, на утриманні має неповнолітню дитину та батьків пенсіонерів.

Ураховуючи викладене, прохав скасувати постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року та закрити справу у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Від ОСОБА_1 та адвоката Бочарової Л.І. надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, доводи апеляційної скарги підтримали.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає перешкод щодо розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги по суті, приходжу до висновку про те, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 грн.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №211982 від 01 квітня 2021 року вбачається, що 01 квітня 2021 року о 08:20 год. за адресою: м. Харків, вул. Сидора Ковпака, 30/1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «I-VAN АО7А-22» р.н. НОМЕР_1 , здійснював регулярні пасажирські перевезення за маршрутом №240Е «станція метро Академіка Барабашова - смт. Жуковського», перевозив пасажирів у кількості 40 осіб, чим перевищив дозволену максимальну кількість місць для сидіння на 17 осіб, порушивши таким чином пп.10 п.2 ПКМУ №1236 від 09 грудня 2020 року.

Місцевим судом встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення інспектор помилково зазначив п.п.10 п. 2 ПКМУ №1236 від 09.12.2020 та назву відповідної постанови, при цьому викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення цілком відповідає п.п. 8 п.3 Постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» станом на 01 квітня 2021 року.

Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Отже факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, дослідженими в їх сукупності, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №211982 від 01 квітня 2021 року, поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 01 квітня 2021 року, рапортом поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП Літвіненка О. від 01 квітня 2021 року, відеозаписом боді-камери на DVD-R диску.

Відповідальність за статтею 44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 8 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року №1236 з 24 лютого 2021 року на території України встановлюється жовтий рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд дав вірну оцінку.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог статей 23, 33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи /п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року ЄСПЛ у справі «Ізмайлов проти Росії»/.

Суд апеляційної інстанції також враховує практику ЄСПЛ про те, що застосований захід має бути пропорційним переслідуваній меті.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до статті 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд враховує незначний ступінь вчиненого правопорушення, вік особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її майновий стан, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених Постановою КМУ № 176 від 18 лютого 1997 року, водій має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.

Тобто, обов`язок саме водія контролювати в салоні кількість пасажирів, що перевозяться.

Із врахуванням наведеного вище апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі ст. 22 КУпАП, ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року - скасувати.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за статтею 44-3 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, оголосити ОСОБА_1 усне зауваження.

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити, на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Л.М. Хіль