ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/3342/21 Головуючий в 1 інст. Сакоян Д.І.
Провадження № 33/807/73/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Пузіна Д.М. на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 1 грудня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 28.09.2021 об 11 год. 25 хв. в с. Бабурка Запорізького району Запорізької області по вул. Дружній, 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2105, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в КНП «ОКЗНПД» ЗОР у лікаря-нарколога відмовився. Від керування відсторонений, про повторність попереджений.

В апеляційній скарзі апелянти вважають постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Зазначають, що ОСОБА_1 не вручалося направлення на проведення огляду на визначення стану сп`яніння.

В протоколі не вказано дії ОСОБА_1 , які направлені на ухилення від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Також вказують, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки він не є безперервним.

Просять поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію постанови було отримано лише 07.12.2021 року.

Також просять апеляційний суд постанову місцевого суду скасувати, а провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо розгляду справи в апеляційному суді без участі ОСОБА_2 та його захисника, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Пузін Д.М. неодноразово повідомлялися про судові засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення (судова повістка) через засоби поштового зв`язку.

Також неодноразово захисник ОСОБА_1 - адвокат Пузін Д.М. повідомлявся про призначені судові засідання за телефоном.

11 січня 2022 року, 27 січня 2022 року, 10 березня 2022 року, 15 квітня 2022 року, 27 травня 2022 року, 24 червня 2022 року, 29 липня 2022 року, 19 серпня 2022 року, 23 вересня 2022 року, 28 жовтня 2022 року до судових засідань вищенаведені учасники провадження не з`явилися.

Будь-яких заяв про перенесення судового засідання до суду не надавали.

За таких обставин апеляційний суд вважає за можливим розглянути справу без участі ОСОБА_1 та захисника Пузіна Д.М.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зазначає наступне.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції 1 грудня 2021 року ОСОБА_1 участі не брав, відомості про отримання ним копії постанови матеріали провадження не містять.

Виходячи з того, що доводи апелянтів щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовляддя, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції з приводу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.

В основу висновків щодо винуватості ОСОБА_1 місцевим судом було покладено такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №267724 (а.с.1), яким звинувачено ОСОБА_1 в тому, що він 28.09.2021 об 11 год. 25 хв. в с. Бабурка Запорізького району Запорізької області по вул. Дружній, 2, керував автомобілем ВАЗ-2105, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в КНП «ОКЗНПД» ЗОР у лікаря-нарколога відмовився. Від керування відсторонений, про повторність попереджений (а.с.1); направлення водія на огляд (а.с.3), з якого вбачається, що у ОСОБА_1 на місці зупинки виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. Від проходження медичного огляду ОСОБА_1 відмовився; відомості з оптичного носія інформації у вигляді СД-диску (а.с.5), який містить відеозаписи події.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення стороні захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянтів, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Зокрема, суд відхиляє доводи про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 .

Вказане спростовується відеозаписом під найменуванням «ааб 267724», яким зафіксовано рух транспортного засобу, його зупинку та момент, коли з місця для водія виходить ОСОБА_1 , що свідчить про те, що він під час події був водієм автомобіля.

З відеозапису під найменуванням «» вбачається, що на пропозицію працівника поліції пройти огляд на визначення стану сп`яніння, водій ОСОБА_1 відмовився. Зазначив, що розуміє наслідки відмови від проходження огляду та визнає вину в інкримінованому порушенні.

Відеозаписом під найменуванням «» зафіксовано, як працівник поліції детально ознайомлює ОСОБА_1 з матеріалами справи та роз`яснює передбачені ст. 268 КУпАП права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 під час події скоїв порушення п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд апеляційний суд також відхиляє доводи, що відеозаписи не є доказами в справі, оскільки такі записи не були безперервними та зазначає наступне.

Апеляційний суд вважає, що враховуючи зміст доданих до протоколів відеозаписів відсутні підстави для визначення їх недопустимими доказами, оскільки на них чітко зафіксовано обставини події, поведінку ОСОБА_1 та його відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Порушення принципу безперервності відеозапису не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки сторона захисту не спростовує достовірність обставин, зафіксованих на відеозаписах, не повідомила суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки. Суд відхиляє цей аргумент також з тих мотивів, що визнання недопустимим вагомого доказу, який фіксує повну картину розвитку подій через недотримання принципу безперервності лише в один момент часу, про який не заявлено, що він приховує важливі обставини, є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння.

Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Тобто, наявність в матеріалах справи фрагментів відеозаписів та інших матеріалів справи, які узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п.2.5 ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вказує, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням.

Дії вчинені ОСОБА_1 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

З урахуванням викладеного суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а тому підстав для її задоволення апеляційний суд не вбачає.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстав для скасування не вбачається.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Пузіна Д.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Пузіна Д.М., залишити без задоволення.

Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 1 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 317/3342/21