Справа № 344/453/22
Провадження № 33/4808/393/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Жируна Р.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2022 о 22 год. 30 хв в м. Івано-Франківську по вул.Надрічна, 18, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ЗАЗ 110377-40», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На вищевказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій стверджує, що 03.01.2022 адміністративного правопорушення, що ставиться йому у вину, не вчиняв: порушень вимог ПДР України під час керування транспортним засобом не допускав, був зупинений працівниками поліції безпідставно, від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся.

Вважає, що суд першої інтонації формально підійшов до дослідження доказів по справі, об`єктивно їх не оцінив, не перевірив його доводи та не надав їм належної правової оцінки, не заслухав свідків, указаних в протоколі, не взяв до уваги пояснення допитаного свідка ОСОБА_2 , а тому дійшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, який не відповідає фактичним обставинам справи.

Вважає, що наявні у справі докази не є достатніми та не дають можливості беззаперечно встановити факт його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медзакладі у встановленому законом порядку.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо нього був складений безпідставно та незаконно, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду, а його неодноразова згода проїхати на огляд зафіксована на відеофайлах, долучених до матеріалів провадження.

Вказує, що його недовіра до працівників поліції була обумовлена неправомірними діями останніх, які поводили себе агресивно, погрожували застосуванням фізичної сили, витягували його та пасажира з автомобіля; проводили їх безпідставний обшук без згоди та без законних на це підстав; не озвучили йому жодних ознак сп`яніння і його прохання зачекати на приїзд батька безпідставно розцінили як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Стверджує, що поліцейський відмовився доставити його до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння та переслідував виключну мету скласти протокол про адміністративне правопорушення заради показника діяльності.

Апелянт наголошує, що в порушення приписів закону, йому було відмовлено в праві на правову допомогу, не роз`яснено його права як особи, що притягується до адміністративної відповідальності, визначені ст. 268 КУпАП.

Вказує, що зазначення в протоколі, що він відмовився від пояснень, не відповідає дійсності, оскільки він просив надати йому можливість подати письмові пояснення, однак поліцейський жодним чином не відреагував, а відповідна графа протоколу вже була заповнена додатками, долученими до протоколу.

Апелянт стверджує, що відмовився підписувати напівчистий бланк протоколу, оскільки він був лише частково заповнений, що зафіксовано на відеозаписах.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції взагалі не звернув увагу на порушення поліцейськими процедури оформлення адміністративних матеріалів, натомість безпідставно послався на письмові пояснення недопитаних в суді першої інстанції свідків, які не можуть вважатись належними та допустимими доказами, та не взяв до уваги пояснення, надані допитаним в судовому засіданні свідком ОСОБА_3 , який підтвердив факт відсутності указаних у протоколі свідків на місці складання протоколу.

ОСОБА_1 стверджує, що не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, лише просив дочекатись його батька, оскільки в зв`язку з неправомірними діями працівників поліції сумнівався та не був впевнений, що інспектор поліції доставить його саме у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Крім того, апелянт звертає увагу, що оскаржувана постанова суду не містить дійсної дати розгляду справи, адже замість 07 червня 2022 року в постанові суду зазначена невірна дата 07 червня 2021 року, що фактично унеможливлює виконання вказаної постанови суду та суперечить обставинам події, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складався 03 січня 2022 року.

Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, просить постанову суду щодо нього скасувати, а провадження у справі закрити.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився та подав клопотання в якому просив розглянути його апеляційну скаргу без його участі та за участі його захисника адвоката Жируна Р.М.

Зі змісту доводів захисника адвоката Жируна Р.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, подав клопотання в якому просив розглянути апеляційну скаргу без його участі, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Жирун Р.М. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи захисника адвоката Жирун Р.М., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Жирун Р.М., посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт вказує на невідповідність дати оскаржуваної постанови суду першої інстанції та зазначає, що в постанові Івано-Франківського міського суду в даті її ухвалення допущено описку, а саме: замість року ухвалення 2022 помилково вказано 2021 рік.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дійсно було допущено описку в частині зазначення дати ухвалення судового рішення та неправильно вказано 2021 рік замість 2022 року.

Так, протокол про адміністративне правопорушення було складено 03 січня 2022 року, з урахуванням даних, що містяться в матеріалах провадження (номер справи 344/453/22, номер провадження 3/344/1126/22, де останні цифри свідчать саме про 2022 рік справи, тощо), що безумовно свідчить про наявність описки в даті ухвалення судового рішення.

Допущена описка в даті ухвалення оскаржуваного судового рішення, носить суто технічний( механічний) характер та є очевидною, не впливає на результат судового розгляду, не призводить до правових невизначеностей і за власною ініціативою суду першої інстанції або клопотанням зацікавлених учасників судового провадження, може бути виправлена судом, який її допустив.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши під час апеляційного розгляду у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів разом із долученими відеозаписами та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що Івано-Франківський міський суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що правильність вищевказаних висновків повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами, зокрема даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №289902 від 03.01.2022 про адміністративне правопорушення (а.с. 1); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.01.2022 (а.с. 4); відеозаписами, долученими до матеріалів справи та переглянутими в судових засіданнях (а.с. 6), а також даними іншими матеріалами справи в їх сукупності, які за змістом узгоджуються між собою.

Вищевказані докази були повторно у повному обсязі досліджені в суді апеляційної інстанції разом із відеозаписами із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №289902 від 03.01.2022 складений та підписаний уповноваженою особою інспектором взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, молодшим лейтенантом поліції Кріцаком І.М.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 03.01.2022 о 22 год. 30 хв в м. Івано-Франківську по вул.Надрічна, 18, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ЗАЗ 110377-40», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 від підпису протоколу про адміністративне правопорушення та отримання його копії відмовився, що підтверджується даними оглянутих відеофайлів (а.с. 6).

Указаний протокол підписаний свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з зазначенням всіх необхідних особистих даних.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення щодо отримання копії протоколу та ознайомлення з його змістом,надання письмових пояснень.

Зі змісту відеозапису ,який долучений до матеріалів справи вбачається, що особі, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 було оголошено зміст висунутого обвинувачення , однак останній відмовився надати пояснення,підписати протокол та отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що чекає на адвоката.

В матеріалах справи наявна розписка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.с.8) відповідно до якої вбачається, що останній повністю ознайомився з матеріалами справи та отримав копію відеозаписів, що свідчить про те, що останній був ознайомлений зі змістом висунутого обвинувачення та мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Зокрема, зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 скористався правом на правову допомогу на власний розсуд та уклав Договір про надання правової допомоги 13.01.2022 із професійним адвокатом, який захищав його інтереси під час розгляду справи в суді першої інстанції.(а.с. 9).

Суд прийшов до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і поставлено останньому у вину.

Доводи апелянта з приводу того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Зі змісту доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Жирун Р.М. вбачається, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб і не мали права вимагати проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, стверджують про відсутність у водія транспортного засобу ознак наркотичного сп`яніння та вважають, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у найближчому медичному закладі.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки останні не допитувались судом першої інстанції.

Так, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вони погодились бути свідками по справі, відповідно до якої 03.01.2022 року о 22 год. 30 хв в м. Івано-Франківську по вул.Надрічна, 18, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ЗАЗ 110377-40», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає неможливим посилання на письмові показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні і вказані докази повинні буди визнані недопустимими.

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків в частині обставини проведення огляду на стан сп`яніння не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд звертає увагу, що працівники поліції здійснювали фіксацію подій з допомогою засобів відеозапису, відтак присутність двох свідків, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX зі змінами, за якими ч. 2 ст. 266 КУпАП викладена у новій редакції, не була обов`язковою.

Факт відмови водія від проходження огляду в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції судом за клопотанням сторони захисту було допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які показали, що дійсно 03.01.2022 року ввечері були зупинені працівниками поліції, які запропонували їм бути свідками по справі щодо відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Вказують, що в їх присутності працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. Стверджують, що останній не відмовлявся від проходження такого огляду та вказував, що погоджується пройти огляд у медичному закладі після прибуття його батька. Вказують, що вони не бачили ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 .

При цьому, вищевказані свідки повністю підтвердили справжність підпису на їх власних письмових поясненнях, які долучені до матеріалів справи та стверджували, що підписали їх без ознайомлення зі змістом, оскільки повністю довіряли працівникам поліції.

Таким чином, зі змісту пояснень вищевказаних свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння за умови, що працівники поліції дочекаються прибуття на місце зупинки транспортного засобу його батька та фактично висував працівникам поліції вимогу щодо проходження ним огляду в медичному закладі, яка не передбачена діючим законом.

Зі змісту мотивувальної частини судового рішення вбачається, що суд першої інстанції допитав в якості свідка ОСОБА_2 , який показав, що перебував в автомобілі разом із ОСОБА_1 , їх безпідставно було зупинено працівниками поліції, а коли ОСОБА_1 хотів скористатися послугами адвоката, то поліцейські не хотіли чекати адвоката. ОСОБА_1 також телефонував своїм батькам, які десь через 30-40 хв під`їхали до них. Зазначив, що ОСОБА_1 жодних спиртних чи наркотичних засобів не вживав.

Пояснення свідка ОСОБА_2 з приводу того, що ОСОБА_1 жодних спиртних чи наркотичних засобів не вживав не заслуговують на увагу з огляду на те, що у вину останньому поставлено відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі у встановленому законом порядку, а не керування транспортним засобом в стані сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані показання свідка ОСОБА_2 підтверджують доводи сторони захисту про безпідставність зупинки транспортного засобу працівниками поліції та відсутність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння.

Так, зі змісту доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та доводів його захисника адвоката Жируна Р.М. вбачається, що останні вважають, що поліцейські безпідставно зупинили транспортний засіб, оскільки він вимог ПДР України не порушував та за відсутності у водія транспортного засобу ознак наркотичного сп`яніння безпідставно запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Разом з тим, зі змісту матеріалів провадження (оглянутого апеляційним судом відеозапису) вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 було порушення ним вимог ПДР України, а саме небезпечне маневрування транспортного засобу, про що і було сповіщено водія.

Відтак, з урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що небезпечне маневрування 03.01.22 транспортного засобу марки «ЗАЗ 110377-40», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 в темну пору доби (близько 23 год. 00 хв.) давало достатні правові підстави працівникам патрульної поліції для зупинки автомобіля, а виявлені в ході спілкування з водієм ознаки наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук) для правомірної пропозиції пройти у встановленому порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння в спеціалізованому медичному закладі.

На думку апеляційного суду, вимога працівників поліції пройти огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах. Доводи апелянта щодо неправомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та вимоги пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння безпідставні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева», на яку посилається сторона захисту у своїх доводах щодо неналежності доказів винуватості у вчиненні правопорушення, що містяться в матеріалах провадження, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»).

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції не порушували права та свободи ОСОБА_1 , а наявні у справі докази, отримані у встановленому законом порядку і не здобуті завдяки інформації, яку було отримано внаслідок істотного порушення прав та свобод.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 щодо невинуватості у вчиненні правопорушення апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами в закладах охорони здоров`я.

Зі змісту вищевказаної статті закону вбачається, що огляд у медичному закладі має більше правове значення, оскільки проводиться лікарем, який має відповідну професійну спеціалізацію та проводить огляд із застосуванням сукупності різних методів, які дозволяють йому отримати достатньо об`єктивний результат щодо перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, який він оформлює у встановленому законом порядку та за який несе персональну відповідальність.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі незгоди водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного поліцейським огляду на стан сп`яніння або неможливості проведення такого огляду на стан сп`яніння поліцейським, такий огляд повинен бути поведений у медичному закладі відповідним лікарем.

Так, у разі виявлення поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб провести медичний огляд водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані наркотичного сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений. Працівники поліції не мають права дозволити керувати транспортним засобом водію транспортного засобу у якого вбачають ознаки наркотичного сп`яніння і повинні забезпечити проведення огляду водія на стан сп`яніння у медичному закладі у встановленому порядку.

Вказана норма закону більш детально відображена у п. 12 Інструкції, яким встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє, цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Аналіз вказаних нормативних актів та усталеної судової практики свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння співробітниками поліції огляд на місці зупинки транспортного засобу не проводиться, для проведення огляду водій відразу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Зі змісту апеляційної скарги та доводів захисника вбачається, що вони вважають, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі та погоджувався пройти такий огляд.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

При вирішанні цього питання, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що відмова водія транспортного засобу від проходження огляду в медичному закладі мотивована необхідністю забезпечити певні умови, які не передбачені законом не звільняє від відповідальності, оскільки за своїм змістом спрямована на невиконання вимог п.2.5 ПДР та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що досліджені в судовому засіданні відеозаписи свідчать про те, що дії водія транспортного засобу ОСОБА_6 (спроби переконати поліцейських неправомірності їх дій, вмовити останніх не наполягати на огляді, враховуючи особисті обставини, погодження пройти огляд в медичному закладі за умови виконання поліцейськими дій, які не передбачені законом тощо) були спрямовані на відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що працівники поліції, дотримуючись приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, правомірно склали протокол про адміністративне правопорушення саме після недвозначної відмови водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медзакладі, що підтверджується даними оглянутих відеофайлів.

Зі змісту відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі висловлюючи при цьому різні причини, які носили вдаваний надуманий характер та не були пов`язані із наявністю реальних обставин, які унеможливлювали проходження ним відповідного огляду у встановленому законом порядку у медичному закладі.

Зокрема, ОСОБА_1 спочатку відмовлявся проходити огляд на стан сп`яніння посилаючись на те, що працівники поліції безпідставно незаконно зупинили транспортний засіб та не мали право вимагати від нього проведення відповідного огляду на стан сп`яніння. Однак, в подальшому ОСОБА_1 став стверджувати не перебуває у стані наркотичного сп`яніння і не повинен проходити огляд на стан сп`яніння, оскільки не має наявних ознак наркотичного сп`яніння, а дії працівників поліції щодо вимоги пройти огляд на стан сп`яніння носять незаконний характер. Вказував, що він тиждень працював по 12 годин і на даний час знесилений та потребує відпочинку, повинен їхати до дому, оскільки його чекає хвора мати. Вказував, що він побоюється працівників поліції і буде проходити огляд тільки після того, як приїде його батько та стверджував, що він взагалі не повинен та не має часу проходити огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. При цьому, ОСОБА_1 ігнорував вимоги працівника поліції, не відповідав на прямі запитання та постійно розмовляв по мобільному телефону, робив зауваження працівникам поліції та стверджував, що вони діють незаконно і така ситуація можлива тільки в Україні.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд вважає, що зафіксована відеозаписом поведінка водія транспортного засобу ОСОБА_1 свідчила про те, що він не бажав проходити огляд на стан сп`яніння у медичному закладі та свідомо відмовлявся від проходження такого огляду, незважаючи на неодноразові попередження працівника поліції про те, що така відмова водія транспортного засобу від проходження огляду у медичному закладі утворює склад адміністративного правопорушення.

Матеріали відеозапису містять дані про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, після приходу батьків правопорушника, останній став стверджувати, що не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння та пройде такий огляд після того як він буде забезпечений адвокатом.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Виконання вимоги працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин покладено на водія транспортного засобу відповідно до п. 2.5 ПДР України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на захисника, яке передбачено ст.268 КУпАП виникає у особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення, тільки після складання стосовно неї відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що водій транспортного засобу не має права вимагати участі адвоката під час проведення огляду водія на стан сп`яніння, оскільки за своїм правовим змістом проведення такого огляду є виконанням обов`язків водія відповідно до Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності.

Разом з тим, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України та утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного (наркотичного, іншого) сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин та обов`язком пройти на законну вимогу відповідний огляд в спеціалізованому медичному закладі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно неправомірних дій працівників поліції, в тому числі і щодо порушення процедури оформлення адміністративних матеріалів.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів, поза розумним сумнівом доводить, що водій ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній, керуючи транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, в порушення приписів п. 2.5 ПДР України, відмовився на законну вимогу працівників патрульної поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в спеціалізованому медичному закладі.

Адміністративне стягнення обране судом першої інстанції в мінімальних межах ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта ОСОБА_1 про його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв