Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Бережна С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Приведьона В.М., апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 10 січня 2022 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 , -

встановила:

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 10 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно постанови суду 05.09.2021 о 01 год 45 хв. у м.Житомирі по вул. Генерала Всеволода Петріва, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Drager 7510 в присутності двох свідків, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На прийняте судом рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження по справі закрити.

Зазначає, що вказаний в акті огляду та протоколі спеціальний технічний прилад, який використовувалися поліцейським для визначення стану сп`яніння ОСОБА_1 недозволені до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а отже недозволені до використання на території України. Отже, результати аналізу на стан сп`яніння із застосуванням даного приладу, є недостовірними та недопустимими у якості доказу.

Поліцейським порушено вимоги розділу 2 п. 5 Інструкції, оскільки він перед проведенням огляду на стан сп`яніння не проінформував ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу. Після визначення результату огляду 0,34 проміле ОСОБА_1 був шокований та з ним не погодився, та в подальшому повідомив про це поліцейського, просив доставити його у заклад охорони здоров`я. Поліцейський погодився, однак зазначив, що все буде здійснено після підписання Куликом усіх документів по результатах огляду. Незгода ОСОБА_1 з показами спеціального технічного приладу підтверджується тим, що поліцейський 05.09.2021 року виписав направлення на огляд в заклад охорони здоров`я для проведення освідчення на стан сп`яніння ОСОБА_1 , та дане направлення є додатком до протоколу і міститься в матеріалах справи. Однак, після підписання ОСОБА_1 документів поліцейський сказав, що ОСОБА_1 підписав всі необхідні документи, а тому він не буде доставляти його в заклад охорони здоров`я для огляду на стан сп`яніння. Вказані дії поліцейського є протиправними, оскільки виписавши направлення про огляд в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 туди доставлено не було.

Крім того відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції не є безперервним та постійно переривається, тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Враховуючи вищевикладене, відео та акт огляду, які надані суду УПП в Житомирській області, не можуть бути належними доказами. І навіть якщо припустити, що ОСОБА_1 визнав вину, ці докази не можуть свідчити про правомірність дій та рішень поліцейського, оскільки відсутні інші належні докази вини ОСОБА_1 . При цьому визнання вини у порушенні ПДР не звільняє поліцейського від обов`язку доведеності такої вини належними та допустимими доказами.

В ході апеляційного розгляду справи захисником було надано додаткові письмові пояснення, в яких він вказує, що на законодавчому рівні допустимий рівень наявності алкоголю в повітрі, що видихається особою, не визначено, посилання на такий рівень 0,2 проміле, наявний лише в Інструкції, однак там йдеться про вміст алкоголю в крові. При цьому якщо брати до уваги положення Конвеції про дорожній рух від 08.11.1968 , яка ратифікована Українською РСР 25.04.1975, то такий показник в повітрі не повинен перевищувати 0,25 мг, що в перерахунку на проміле становить близько 0,135 проміле. Зазначеною Конвенцією також було визначено обов`язок держави визначити такий допустимий рівень алкоголю для керування транспортним засобом у національному законодавстві. Цього Україною до сих пір здійснено не було, тому захисник просив врахувати зазначені положення Конвенції при вирішенні апеляційної скарги та справи по суті з урахуванням судової практики по вказаному питанню.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник Приведьон В.М. та ОСОБА_1 підтримали доводи та пояснення , викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до неї, просили постанову скасувати, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, переглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами.

Згідно зі ст.245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі за тестом Інструкція), визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів, а у разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться в присутності двох свіків, або в закладі охорони здоров`я.

Результати огляду на стан сп`яніння водія, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, про що зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно із пунктом 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дані положення нормативних актів при розгляді справи за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції належним чином враховано та взагалом вірно застосвані, і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за порушення ним п. 2.9(а) Правил, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає ст.ст.283,284 КУпАП. При цьому доводи апеляційної скарги зазначеного висновку не спростовують.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №084108 від 05.09.2021, в якому ОСОБА_1 зазначив, що з протоколом згоден; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного стану від 05.09.2021; розпискою від 05.09.2021; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з результатом 0, 34 проміле; відеозаписом з боді камери, з якого не вбачається, що ОСОБА_1 наполягав на огляді в медичній установі; поясненнями свідків, тощо.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_1 не погоджувався з результатом приладу Драгер, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Не знайшли свого підтвердження також і доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції порушили порядок проходження огляду на стан сп`яніння, безпідставно не забезпечили проведення такого огляду в медичному закладі на вимогу ОСОБА_1 .

З відеозапису вбачається, що працівники поліції виписали на ім`я ОСОБА_2 направлення до медичного закладу, але у зв`язку з тим, що останній погодився з результатом огляду на місці зупинки за допомогою алкотестера, та особисто зазначив, що пив пиво, підстав для доставки його до медичного закладу для проходження огляду саме там не мали. Не наполягав на цьому і сам водій. При цьому той факт, що відеозапис не є безперервним, жодним чином не спростовує наведених вище доказів, які в сукупності свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення. Крім того при огляді були присутні сторонні свідки, письмові пояснення яких долучені до протоколу, які безпосередньо підтвердив в судовому засіданні один зі свідків.

Безпідставними також вбачаються апеляційні доводи щодо проведення огляду К технічним засобом «Драгер Алкотестер 7510 OIML», який на думку апелянта не дозволений до застосування на території України МОЗ та Держспоживстандартом, працівниками поліції, які не проходили відповідного навчання проведення огляду саме за допомогою даного технічного пристрою, оскільки матеріали справи містять копію сертифікату відповідності даного газоаналізатора, виданого органом з оцінки відповідності ДП «Український медичний центр сертифікації» від 18.02.2018, дійсного до 07.06.2023, а також копії довідок ДУ «Київський навчальний центр підготовки поліцейських» про закінчення у 2017 році працівниками поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 первинної професійної підготовки, яка стосуються також і питання проведення огляду на стан сп`яніння. При цьому та обставина, що сертифікат відповідності на «Драгер Алкотестер 7510 OIML» виданий після проходження даної підготовки не може свідчити про відсутність у поліцейських знань щодо проведення огляду саме вказаним технічним засобом, оскільки даних про те, що вказаний засіб істотно відрізняється від інших газоаналізаторів, а також про те, що поліцейські повинні мати будь-які документи про проходження навчання користуватися усіма моделями газоаналізаторів, допущених до використання, стороною захисту надано не було.

Будь-яких порушень порядку огляду на стан сп`яніння, які б могли стати підставою для визнання такого огляду незаконним, і як наслідок - для встановлення відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, в ході апеляційного розгляду справи не встановлено.

Протокол складений у відповідності до вимог інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень до нього подано не було.

Твердження апеляційної скраги про те, що свідок ОСОБА_5 чув, як ОСОБА_1 просив працівників поліцїі проїхати до медичного закладу, суд не бере до уваги, оскільки вказаний свідок є другом ОСОБА_1 , тобто заінтересованою в результаті розгляду справи на користь правопорушеника особою. Пояснення даного свідка спростовуються поясненнями інших сторонніх для ОСОБА_1 свідків, які вказали, що ОСОБА_1 пропонували пройти огляд на стан сп`яіння на місці зупинки за допомогою Драгера, на що він погодився, як погодився і з результатом такого огляду. Вказані письмові пояснення підтвердив безпосередньо в судовому засіданні один з таких свідків ОСОБА_6 . Посилання захисника на відсутність зображення вказаних свідків на відеозаписі не спростовує їх присутнсоті при огляді, крім того така присутність не є обов`язковою з огляду на положення ст. 266 КупАП у разі здійснення відеофіксації.

Крім того не спростовує висновків суду також і посилання сторони захисту на наявність заповненого поліцейським направлення на медичний огляд ОСОБА_1 , оскільки сам факт заповнення такого направлення не може беззаперечно свідчити про незгоду ОСОБА_1 з оглядом на місці запинки та наполяганням на медичному огляді. Зазначений документ поряд з іншими складається (заповнюється) працівником поліції під час фіксації правопорушення та не зобов`язує працівника поліції обов`язково доставити правопорушника до медичного закладу.

Версія ОСОБА_1 про незгоду з результатом огляду на стан сп`яніння та про його наполягання доставки до медичного закладу для проведення огляду в ньому з`явилася після укладення договору із захисником про надання правової допомогив ході розгляду справи в суді першої інстанції. Матеріали, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, не містять даних про незгоду ОСОБА_1 з результатом огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора та про його вимогу пройти такий огляд в медичній установі. Зазначена версія подій розцінюється судом як намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності.

Щодо доводів про невідповідність зазначення температури повітря на газоаналізаторі показнику температи за довідкою Житомирського обласного центру гідрометеорології від 23.11.2021 р., то вказана обставина не може бути підставою для визнання в даному випадку недопустимим доказом роздруківку газонанлізатора, оскільки за поясненням працівника поліції, наданим безпосередньо в судовому засіданні, така різниця в позначці температури викликана перебуванням технічного засобу тривалий час в поліцейському автомобілі. При цьому зазначений прилад вчасно пройшов відповідну повірку.

Що стосується додаткових доводів захисника, викладених в письмових поясненнях до апеляційного суду від 07.06.2022, про відсутність в національному законодавстві України визначення допустимого рівню вмісту алкоголю в крові, а також в повітрі, що видихається в порушення вимог Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, ратифікованої Українською РСР 25.04.1974 року, що на його думку ставить під сумнів перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння з огляду на результати його освідування 0, 34 проміле у видиху, тоді як Інструкцією рекомендований допустимий вміст алкоголю в крові є 0,2 проміле , то апеляційний суд вважає їх неспроможними, оскільки відсутність чіткої регламентації цього питання у законодавстві України не може бути підставою для сумніву у кожному випадку в факті перебування особи в стані алкогольного сп`яніння у разі наявності позитивного результату огляду. При цьому висновки захисника про те, що результат в 0,34 проміле в любому випадку нижче норми, рекомендованої наведеною вище Конвенцією, і як наслідок не можуть свідчити про наявність складу правопорушення у ОСОБА_1 , є лише припущенням, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і апеляційні доводи щодо відсутності у ОСОБА_1 на відеозапису ознак алкогольного сп`яніння, оскільки однією з таких ознак працівниками поліціїі вказано в документах запах алкоголю з ротової порожнини, яка не може бути зафіксована відеозаписом. Крім того сам ОСОБА_1 вказав в протоколі про згоду з ним, і зазначав про вживання пива. Ті порушення, на які посилається ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі в даному випадку не впливають на правильність прийнятого судом рішення оскільки не спростовують його вини у вчиненні правопорушення.

Посилання апелянта та захисника на судову практику також не можуть бути підставою для визнання таких доводів однозначно обгрнутованими, оскільки висновки судів, викладені в рішеннях по інших справах, не є обов`язковими для застосвування, вони обумовленні конкретними обставинами в кожній справі з огляду на сукупність усіх доказів в провадженні.

З огляду на викладене всі наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , та для закриття провадження апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 285, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м.Житомира від 10 січня 2022 року щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: