Справа № 753/1659/22 Головуючий в суді І інстанції - Просалова О.М.
Провадження № 33/824/2169/2022 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2022 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Ганжа В.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Ліщука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 19 грудня 2021 року о 03 годині 15 хвилин по вул. Поліська 24 в м. Києві, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Chevrolet», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 454 гривні.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києві від 16 лютого 2022 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вимоги обгрунтовує тим, що 19 грудня 2021 року приблизно о 03 годині ранку він на автомобілі «Chevrolet», номерний знак НОМЕР_1 він рухався додому із своїм знайомим, однак, вони були змушені зупинитися через технічну несправність автомобіля, яка унеможливила їх подальший рух. Враховуючи пізню пору доби, знайомий апелянта через певний час поїхав на таксі додому, а він намагався викликати евакуатор. В цей час до нього підійшли невідомі особи в поліцейській формі. Оскільки ОСОБА_1 дуже хвилювався за технічний стан свого автомобіля, і особи, які підійшли, здалися йому підозрілими, він виказував ознаки, які могли здатися такими, що свідчать про стан алкогольного сп`яніння, а саме - тремтіння рук, заплітання голосу. Апелянт зазначає, що в силу професії він не вживає алкоголь, тому висновки працівників поліції про його перебування у стані алкогольного сп`яніння були невмотивованими.

ОСОБА_1 переконаний, що судом першої інстанції неправильно було застосовано норми матеріального складу, зокрема, не враховано відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, працівниками поліції не надано жодних доказів того, що він керував транспортним засобом, у зв'язку з чим, на переконання апелянта, не було надано жодних доказів вказаних обставин, зокрема, у справі відсутні відеозаписи, на яких було б зафіксовано факт керування ним автомобілем, зупинку автомобіля, процес складання процесуальних документів, пропозицію проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що пояснення свідків є шаблонними, і до них виникають питання щодо неупередженості та об`єктивності, оскільки в телефонній розмові вони повідомили ОСОБА_1 що не бачили усіх обставин його зупинки, а виключно підписали документи на прохання працівників поліції.

ОСОБА_1 вказує, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а його стан був спричинений виключно хвилюванням через несправність його транспортного засобу.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що Дарницьким районним судом міста Києва було неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, не враховано процесуальні порушення працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки він не відмовлявся від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння, однак, йому не було запропоновано пройти його в медичному закладі.

Також ОСОБА_1 вказує, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього особа, яка його склала, не розповіла йому про право особи, яка притягується до відповідальності подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, як про інші права, передбачені ст. 268 КУпАП та після складення протоколу про адміністративне правопорушення йому не було запропоновано ознайомитися з ним, підписати та не надано його копію. Крім того, в протоколі не вказано адреси свідків.

На переконання апелянта, крім зазначених вище порушень, судом першої інстанції йому було не правильно визначено суму судового збору.

Одночасно з поданням апеляційної скарги ОСОБА_1 було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що в судовому засіданні він присутнім не був, копію оскаржуваної постанови не отримував. Так, в зв`язку з початком активної фази війни російської федерації проти України, він перебував не в місті Києві, а в сільській місцевості, де не було стабільного зв`язку, тому не міг дізнатися про розгляд справи. При поверненні до міста Києва 19 липня 2022 року випадково дізнався про вищезазначену постанову та 20 липня 2022 року невідкладно отримав її копію.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Ліщука С. В. які підтримали подане клопотання та апеляційну скаргу та просили закрити провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП,

перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, апеляційний суд приходить до наступного.

За змістом ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором.

Строк на оскарження постанови, винесеної суддею у справі про адміністративне правопорушення, може бути поновлений апелянту тільки у разі, коли він пропущений з поважних причин.

Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена суддею Дарницького районного суду міста Києва 16 лютого 2022 року без участі ОСОБА_1 та/або його захисника.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, копія оскаржуваної постанови була отримана ОСОБА_1 20 липня 2022 року, а апеляційна скарга подана 26 липня 2022 року.

На підставі наведеного, враховуючи об`єктивні обставини, які унеможливлювали отримання копії оскаржуваної постани раніше, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, у тому числі на апеляційне оскарження прийнятого рішення судом першої інстанції, вважаю за необхідне клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року задовольнити.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАПзавданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, з огляду на положення ст. 252 КУпАП про те, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, остаточне судове рішення в справі про адміністративне правопорушення повинно містити мотиви його прийняття з розкриттям змісту доказів, які доводять чи спростовують обставини, які мають значення по справі.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, є передчасними, невмотивованим і не підтверджується доказами.

Відповідно до п.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкції), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п.3 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п.12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Виходячи із змісту вищевказаної Інструкції, суд вважає, що законом чітко визначена процедура виявлення ознак сп`яніння та подальшого огляду водія.

Так, закон прямо вказує, що поліцейський самостійно на місці зупинки транспортного засобу встановлює у водія транспортного засобу наявність чи відсутність ознак стану сп`яніння - алкогольного, наркотичного чи іншого, а у разі їх встановлення водію повідомляється які саме ознаки і якого саме сп`яніння були у нього встановлені і далі, на підставі встановлених ознак поліцейський пропонує водію пройти медичний огляд на підтвердження чи спростування стану сп`яніння. Якщо були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння закон прямо зобов`язує поліцейського запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. У разі, якщо виявлені ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння або водій не погодився з результатами проведеного огляду на місці зупинки водію пропонується пройти огляд в медичному закладі.

Проте, доданий до матеріалів справи відеозапис з боді-камери свідчить про те, що поліцейський проігнорував зазначені вимоги закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке полягає у відмові особи від проходження огляду на стан сп`яніння, доказуванню підлягає не лише факт такої відмови, а і факт перебування особи під час такого керування з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, яка не відповідає обстановці.

Однак, з наданого відеозапису з боді-камери поліцейського, який крім іншого, є фрагментарним, не можна встановити наявність у ОСОБА_1 перелічених ознак алкогольного сп`янінні та того факту, що він взагалі керував транспортним засобом. З даного відеозапису лише вбачається, що поліцейські пропонують пройти огляд на стан сп`яніння, а з яких підстав не вказують.

З урахуванням викладеного, вважаю, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять доказів, які б вказували на те, що у поліцейських були підстави вимагати від водія пройти огляд на стан сп`яніння.

Згідно ч.1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, не можна вважати, що обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №207540 від 19 грудня 2021 року, підтверджуються наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, доказами, у зв`язку з чим можна прийти до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 не встановлений склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. У свою чергу ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

З урахуванням вищенаведеного, спираючись на норми чинного законодавства та практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд знаходить, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є не доведеною, тому підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності немає за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року щодо ОСОБА_1 - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко