ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1683/22 Головуючий в 1 інст. Ісаков Д.О.
Провадження № 33/807/370/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника адвоката Гедікова С.Л., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гедікова С.Л. на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 29 квітня 2022 року о 20 год. 20 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Multivan, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Ленській, напроти буд. № 1а в м. Запоріжжя з явними ознакам алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога відмовився. Від керування автомобілем відсторонений про повторність попереджений.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Гедіков С.Л. вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки знаходження особи біля автомобілю, яке не є в стані руху, не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення.

Апелянт наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому порушенні.

Другий примірник протоколу не вручався ОСОБА_1 , що є істотним порушення процесуальних прав останнього.

ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, матеріли справи не місять належних і допустимих доказів вказаного.

Направлення на огляд не було вручено, а лише озвучено.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши захисника адвоката Гедікова С.Л., перевіривши матеріали справи, суддя апеляційного суду доходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами.

В основу висновків про винуватість ОСОБА_1 місцевим судом було покладено такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №063887 (а.с.1), яким встановлено, що 29 квітня 2022 року о 20 год. 20 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Multivan, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Ленській, напроти буд. №1а в м. Запоріжжя з явними ознакам алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога відмовився. Від керування автомобілем відсторонений про повторність попереджений; актом огляду та направленням на огляд (а.с.4-5), з яких вбачається, що у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння водій відмовився; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (а.с.6), згідно якого транспортний засіб д.н. НОМЕР_1 було затримано та доставлено на зберігання на спеціальний майданчик; оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску, який містить відеозаписи події.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення стороні захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та відмови від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. Суд відхиляє апеляційні доводи сторони захисту, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді першої інстанції.

Зокрема, доводи про не керування ОСОБА_1 транспортним засобом під час події.

Відповідно до п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визначено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974 року «Каждое транспортное средство или состав транспортных средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 Верховний Суд зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Враховуючи викладене та матеріали справи, суд в противагу доводам апеляційної скарги встановив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом перед тим, як працівниками поліції у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти медичний огляд.

З доданого про протоколу відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем, д.н. НОМЕР_1 потрапив у ДТП. Під час спілкування з військовим комендантом, ОСОБА_1 повідомив, що він є військовослужбовцем, на запитання про вживання алкоголю виражався нецензурною лайкою. Повідомив, що має такий вигляд через те, що потрапив в ДТП та вдарився головою. Працівники поліції повідомили, що в нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд для визначення стану сп`яніння. На пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_2 відмовився шляхом ігнорування вимог працівника поліції.

З вказаних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції про керування автомобілем здійснювала інша особа, і вказана версія виникла лише під час судового розгляду, як позиція захисту від висунутого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що постановою Запорізького апеляційного суду від 22 липня 2022 року (ЄУН 334/1684/22, провадження №33/807/364/22) встановлено, що ОСОБА_1 дійсно здійснював керування транспортним засобом в день, час та на місці, які повністю збігаються із вказаними в даному протоколі відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП, став учасником ДТП через яке було пошкоджено транспортний засіб Volkswagen Multivan, державний номерний знак НОМЕР_1 (тобто той самий транспортний засіб, яким як вказано у протоколі за ч. 1 ст. 130 КУпАП керував ОСОБА_1 )

Суд апеляційної інстанції враховуючи вказане, дійшов до висновку, що дослідженні докази та обставини свідчать лише про те, що під час події ОСОБА_1 здійснював експлуатацію транспортного засобу, тобто був за кермом, здійснив ДТП за вищевказаною адресою, після чого відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Щодо пояснень гр. ОСОБА_3 , апеляційний суд ставиться до них критично, оскільки як було вказано вище ОСОБА_1 під час події не вказував, що інша особа під час події була водієм, а навпаки повідомив що саме він потрапив у ДТП, що в сукупності з іншими доказами свідчить, що ОСОБА_1 був водієм автомобіля.

Доводи про те, що примірник протоколу не вручався є також безпідставними, адже відеозаписом встановлено, що ОСОБА_1 своєю поведінкою та відношенням до працівників поліції відмовився від підпису в процесуальному документі.

Посилання апелянта на те, що направлення не вручалось є лише формальним доводом апеляційної скарги, що по суті не вливає на правильність висновків суду про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому порушенні.

Апеляційний суд вказує, що надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом справи, оцінки доказів та тлумачення закону шкодить інтересам правопорядку та правосуддя та є настільки ж небезпечним, як правовий нігілізм.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, неправильного зазначення часу або місця, не вручення похідних процесуальних документів та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Згідно довідки (а.с.7), ОСОБА_1 має правовий статус спеціального суб`єкта - водія, що підтверджується посвідченням водія НОМЕР_2 від 26 квітня 2016 року.

Згідно п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.

Згідно п. 2.5. ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Крім того, з дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово та чітко пояснили ОСОБА_1 , що він має ознаки алкогольного сп`яніння та вимагали відповідно до п.2.5 ПДР України пройти огляд на визначення такого стану.

Поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився, шляхом казуїстики тлумачення вимог національного законодавства намагався спотворити адміністративну процедуру та ухилитись від відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про дотримання працівниками поліції прав і свобод особи під час події.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а такожстатті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч. 1 ст. 130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гедікова С.Л., залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/1683/22