Провадження № 33/824/1917/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Савченка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м.Києва від 17 червня 2022 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

мешкає: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,-

в с т а н о в и в:

Постановою судді Голосіївського районного суду м.Києва від 17 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Відповідно до вказаної постанови 08 жовтня 2021 року о 04 годині 35 хв. ОСОБА_1 на вул.Васильківській 45 у м.Києві керував транспортним засобом «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову судді Голосіївського районного суду м.Києва від 17 червня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на незаконність та необгрунтованість постанови, невідповідність висновків суду обставинам справи, неаргументоване відхилення одних доказів і надання переваги іншим.

Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що протокол про адміністративне правопорушення складно з порушеннями, зокрема у врученому ОСОБА_1 бланку протоколу відсутня вказівка на частину ст.130 КУпАП, за якою у відношенні нього складено протокол, а висновки суду, що в такому разі притягнення ОСОБА_1

- 2 -

до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не становить порушення його прав є помилковими та суперечать положенням ст.ст.254, 256 КУпАП, наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 3/02-15 від 16 лютого 2015 року, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції № 1376 від 06 листопада 2015 року, так і рішенням ЄСПЛ і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що у випадку розбіжностей між протоколами, наданими поліцейським і особою, яка притягається до відповідальності, такий протокол не може вважатися належним та допустимим доказом з огляду на недотримання положень ст.254 КУпАП. Вважає, що суд фактично виправдав дописку поліцейського щодо частини ст.130 КУпАП, за якою складно протокол. Суд не взяв до уваги, що його не відстороняли від керування транспортним засобом і в матеріалах справи такі докази відсутні, що свідчить про невідповідність дій поліцейських положенням ст.266 КУпАП та оформленню правопорушення за ст.130 КУпАП. Судом не враховано, що відеокамеру АА 00708, на яку здійснювалася відеофіксація оформлення адміністративного правопорушення, отримував інспектор Ліскевич І.С., а протокол про адміністративне правопорушення склав інспектор Шаяхметов В.М. Окрім того, на відео вказаний час події з різницею майже в годину, ніж той, що зазначений у протоколі. З відео випливає, що автомобіль не був зупинений, а стояв припаркований. Ідентифікувати працівника поліції, який пропонував пройти огляд неможливо, бо він не представився та повідомив іншу дату 10 жовтня 2021 року. Працівники патрульної поліції не було роз`яснено прав та обов`язків, передбачених ст.ст.55, 56, 59,63 Конституції України, ст.268 КУпАП, також на відео зафіксовано, що працівники патрульної поліції надали на підпис протокол, у якому не зазначена частина ст.130 КУпАП. Посилання суду на те, що ОСОБА_1 був зупинений за порушення швидкісного режиму не відповідають дійсності, бо протокол за вчинення такого правопорушення у відношенні нього не складався. Вважає, що порушення процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення позбавляє суд можливості на законних підставах вирішувати питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КупАП та становитиме порушення його прав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Охман О.В. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати постанову суду як незаконну.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`ктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до

- 3 -

встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який 08 жовтня 2021 року на вул.Васильківській 45 у м.Києві керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу працівника поліції як на місці зупинки, так і в медичному закладі відмовився.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 333208 від 08 жовтня 2021 року, відповідно до якого 08 жовтня 2021 року о 04 годині 35 хв. на вул.Васильківській 45 у м.Києві ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився;

- на відеозапису із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівника патрульної поліції, що був присутній при фіксуванні 08 жовтня 2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , де також зафіксована відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності

- 4 -

відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 08 жовтня2021 року у ОСОБА_1 ,а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови в розумінні п.п.2, 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 , який вказав у протоколі свої пояснення.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, грунтується на наявних у провадженні доказах.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того факту, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушеннями, зокрема у врученому ОСОБА_1 бланку протоколу відсутня вказівка на частину ст.130 КУпАП, за якою у відношенні нього складено протокол, а висновки суду, що в такому випадку притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не становить порушення його прав, є помилковими та суперечать як положенням ст.ст.254, 256 КУпАП, наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 3/02-15 від 16 лютого 2015 року, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції № 1376 від 06 листопада 2015 року, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішенням ЄСПЛ, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 .

Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд керується наступним.

По-перше, у оригіналі протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , який мається в матеріалах справи, зазначена ст.130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за дане правопорушення, в тому числі зазначена її частина, а саме ч.1 цієї статті.

По-друге, посилаючись на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушеннями, ОСОБА_1 не довів цього факту. З матеріалів відео не вбачається момент підписання ОСОБА_1 протоколу і відповідно неможливо встановити чи вказана у протоколі частина ст.130 КУпАП. Намагання обгрунтувати порушення тим, що у врученому йому бланку протоколу відсутня вказівка на частину ст.130 КУпАП, за якою у відношенні нього складено протокол, що на його думку свідчить про

- 5 -

дописку та фактичне виправдання судом такої дописки, недоречні та не є переконливим доказом такого. В тому числі у справі відсутні матеріали службової чи прокурорської перевірки дій працівників поліції, які б підтверджували факт дописки.

По-третє, відсутність у врученому ОСОБА_1 бланку протоколу вказівки на частину ст.130 КУпАП, за якою у відношенні нього складено протокол, не призвела до порушення його прав, в тому числі прав на захист, оскільки у копії протоколу зазначено нормативний акт, а саме - ст.130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вчинене ОСОБА_1 правопорушення, що повністю відповідає приписам ч.1 ст.256 КУпАП щодо змісту протоколу.

Окрім того, вказані у протоколі місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, а саме: керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є чіткими, доступними та зрозумілими і не викликають неясностей.

При цьому, посилання ОСОБА_1 на те, що ст.130 КУпАП містить сім частин, а відсутність у наданій йому копії протоколу частини ст.130 свідчить про неконкретність обвинувачення, безпідставні. Як вище вказувалося, суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, вказана у протоколі, є зрозумілою і конкретною. Дане правопорушення, ніяким чином не співвідноситься із іншими видами правопорушень, вказаних у інших частинах ст.130 КУпАП, і їх неможливо ототожнити. Зокрема у частинах 2 та 3 ст.130 КУпАП йдеться про повторність вчинення правопорушення, посилання на що у протоколі в даній справі відсутні. Частина 4 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за вживання алкоголю, наркотичних засобів після ДТП чи зупинки автомобіля, про що також у протоколі не йдеться. Решта частин (5, 6 та 7) ст.130 КупАП стосуються порушень при керуванні річковими, морськими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами.

Отже, вказану у протоколі суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення неможливо сплутати з будь-яким іншим правопорушенням, передбаченим ст.130 КУпАП, що у свою чергу спростовує його доводи про неконкретність змісту правопорушення.

По-четверте, посилання на порушення положень ст.ст.254, 256 КУпАП необгрунтовані, оскільки зміст протоколу відповідає даним нормам.

По-п`яте, посилання апелянта на те, що висновки суду суперечать наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 3/02-15 від 16 лютого 2015 року недоречні, оскільки Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затверджений даним наказом, визначає механізм складання уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини протоколів про адміністративні правопорушення (п.1.1. Порядку) і не розповсюджує свою дію на органи поліції.

По-шосте, доводи щодо невідповідності висновків суду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішенням ЄСПЛ апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.

Так згідно ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення у виді штрафу, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява

- 6 -

№ 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

У вказаних рішеннях ЄСПЛ йдеться про неможливість редагування судом фабули (змісту, суті) адміністративного правопорушення, якщо вона є неповною чи неточною, чого в даній справі не встановлено. Суд вирішив питання про винність ОСОБА_1 виключно у межах фабули правопорушення.

Також, у наведених рішеннях ЄСПЛ йдеться про недопустимість відшукування судом доказів на користь обвинувачення, що очевидно призведе до порушення права на захист, чого в даній справі не встановлено. Суд керувався виключно наданими поліцією доказами.

З викладених вище підстав апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані доводи скарги про те, що у випадку розбіжностей між протоколами, наданими поліцейським і особою, яка притягається до відповідальності, такий протокол не може вважатися належним та допустимим доказом, а порушення процедури складання протоколу позбавляє суд можливості на законних підставах вирішувати питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КупАП та становитиме порушення його прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги факт невідсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що свідчить про невідповідність дій поліцейських положенням ст.266 КУпАП та оформленню правопорушення за ст.130 КУпАП, не свідчать про незаконність постанови.

З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія, видано тимчасовий дозвіл та зобов`язано не сідати за кермо автомобіля на протязі доби.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того, що відеокамеру АА 00708, на яку здійснювалася відеофіксація оформлення адміністративного правопорушення, отримував інспектор Ліскевич І.С., а протокол про адміністративне правопорушення склав інспектор Шаяхметов В.М., апеляційний суд вважає необгрунтованими.

Доданий до протоколу відеозапис із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівника патрульної поліції, що був присутній при фіксуванні 08 жовтня 2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 є належним та достатнім доказом вини ОСОБА_1 , який передбачений ст.251 КУпАП, згідно положень якої доказами можуть бути показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

При цьому намагання апелянта обгрунтувати неналежність доказу у вигляді запису відеореєстратора посиланням на те, відеозапис здійснено не особою, яка складала протокол надумані та безпідставні. Ні КУпАП, ні Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, не містять положень, що відеозапис має здійснюватися виключно особою, яка складає протокол про адміністрвтивне правопорушення.

Також, апеляційний суд враховує, що згідно нормативних документів МВС України патрулюванння поліцейськими на автомобілі здійснюється у складі екіпажу не менше двох осіб, кожен з яких має відеореєстратор.

Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд враховує, що камера, за допомогою якої здійснювалася фіксація правопорушення, видана інспектору взводу № 1, роти № 1, батальону № 2, полку № 1 (з ОПБ) лейтенанту поліції Ліскевичу І.С., а протокол про адміністративне правопорушення складено інспектором взводу № 1, роти № 1, батальону № 2, полку № 1 (з ОПБ) Шаяхметовим В.М.

- 7 -

Із доданого до протоколу відеозапису вбачається, що при оформленні адміністративного матеріалу було присутніми два екіпажі патрульної поліції, кожен з яких мав повне право здійснювати фіксацію відеореєстраторм.

Доводи скарги про те, що на відеозаписі вказаний час події з різницею майже в годину, ніж той, що зазначений у протоколі, не спростовують висновків суду про винність ОСОБА_1 . В даному випадку апелянтом помилково ототожнено час зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції із часом фіксування його відмови від проходження огляду. Як вище вказувалося піля зупинки певний час поліцейським встановлювалася її особа, після чого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, і лише після цього неодноразово було запропоновано пройти огляд як на місці, так і в медичній станові. І лише після відмови складено протокол. Загальний час файлу відеозапису при оформленні протоколу становить 1 годину.

Посилання у скарзі на те, що автомобіль не був зупинений працівниками поліції, а стояв припаркований, бездоказові та не спростовують факт керування ОСОБА_1 автомобілем та відмову останнього від проходження огляду на стан сп`яніння. Такі доводи апелянта спростовуються його поясненнями у протоколі про адміністративне правопорушення, де він зазначив, що їхав від стоматолога із тимчасовою пломбою.

Посилання апелянта на неможливість ідентифікувати працівника поліції, який пропонував пройти огляд, бо він не представився та повідомив іншу дату 10 жовтня 2021 року, не спростовують висновків суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, що чітко зафіксовано на відеозаписі. Як на відеозаписі, так і при складанні протоклу чітко з відео вбачається дата порушення 08 жовтня 2022 року.

Якщо ОСОБА_1 вважає, що при оформленні адміністративного равопорушення працівниами поліції допущено невиконання певних службових обов`язків (наприклад особа не представилась), то це може бути підставою для оскарження йогро дій і притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності, однак ніяим чином не спростовує та не є підставою для нівелювання факту відмови апелянта від проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи скарги про те, що працівники патрульної поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його прав та обов`язків, передбачених ст.ст.55, 56, 59,63 Конституції України, ст.268 КУпАП, безпідставні. З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП і повідомлено, що розгляд справи відбудеться у Голосіївському районному суді м.Києва, що підтверджено його підписом у протоколі.

Доводи скарги щодо безпідставності посилань суду на те, що ОСОБА_1 був зупинений за порушення швидкісного режиму не спростовують доведеності факту його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

В судовому засіданні ОСОБА_1 додатково вказав суду, що він був схвильований та втомлений важким днем і не зовсім розумів, що відбувається, а поліцейські не роз`яснили йому належним чином порядок огляду та наслідки відмови.

Апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Додані до протоколу чотири файли відеозапису з камер відеореєстраторів є об`ємними за часом і складають близько 1 години.

Із вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після зупинки якого на прохання поліцейського він надав документи, в тому числі страховку.

На прохання поліцейських ОСОБА_1 вийшов з машини і з відеозапису видно у нього очевидне порушення мови під час спілкування. Поліцейські повідомили ОСОБА_1 , що у нього ознаки алкогольного сп`яніння і неодноразово пропонували пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки за допомогою приладу

- 8 -

«Драгер», так і у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився, як висловлюючись «ні», так і висловлюючи відмову мімікою обличчя та киваннями голови. Після прибуття екіпажу поліції з приладом «Драгер» ОСОБА_1 вкотре було запропоновано пройти огляд, на що він відмовився. При цьому працівниками поліції було чітко роз`яснено ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду у вигляді складання протоколу і притягнення до адмінітративної відповідальності.

На запитання поліцейських, що він святкував, ОСОБА_1 сказав, що затримався на роботі. Пізніше, вказав, що не знає чия це машина, за кермом якої він перебував.

При цьому з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово пропонував поліцейським домовитися, казав їм «будьте людьми», підійшов до салону машини, щось там узяв, підійшов до поліцейського, після чого поліцейський сказав фразу «уберіть, включена камера».

Наведене у сукупності чітко вказує на те, що ОСОБА_1 розумів причини зупинки, у чому полягає порушення та намагався умовити поліцейських відпустити його.

Відхиляючи вказані доводи ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує, що на вимогу працівників поліції останній мав беззастережно виконати їх законну вимогу і або пройти огляд на місці, або у випадку незгоди із оглядом на місці пройти такий огляд у медичній установі. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходженя огляду на стан сп`яніння.

Отже, наведені апелянтом аргументи не вказують на помилковість висновків судді місцевого суду та незаконність ухваленого рішення.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого, ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення парвопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законнним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип,

- 9 -

пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обгрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, постанова судді Голосіївського районного суду м.Києва від 17 червня 2022 року є законною та обгрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постановусудді судді Голосіївського районного суду м.Києва від 17 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.І.Савченко