Номер провадження: 33/813/846/22
Номер справи місцевого суду: 517/206/22
Головуючий у першій інстанції Тростенюк В. А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Мілєвої М.С.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 червня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 червня 2022 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить судскасувати постанову Фрунзівського районного суду Одеської області по справі №517/206/22 від 13 червня 2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 130 КУпАП та визначення судом стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 (сімнадцяти тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 23.08.2022 року, з`явився ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 171770 від 25.04.2022 року, відповідно до якого 25 квітня 2022 року біля 00 год. 30 хв. гр. ОСОБА_1 , по вул. Центральній в смт. Затишшя Роздільнянського району Одеської області, керував автомобілем «FORD», номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «АлкоФор 505» в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначили, що 24.04.2022 року вони заступили на чергування в групі ТРО (патруль) та 25.04.2022 року біля 00 год. 25 хв. під час патрулювання було зупинено автомобіль «Форд Фокус», який порушив комендантську годину. Під час бесіди з водієм автомобіля, а саме гр. ОСОБА_1 було чути різкий запах алкоголю з порожнини рота, не чітка вимова. В подальшому гр. ОСОБА_1 було запропоновано та запрошено до ВП №2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області для того, щоб він пройшов тест на становлення стану алкогольного сп`яніння на пристрої «Драгер», але водій відмовився. Згодом було ОСОБА_1 запропоновано пройти тест в МД Захарівської ЦРЛ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- роздрукованим чеком «АлкоФор 505», відповідно до якого результат тестування на алкоголь ОСОБА_1 склав 1.593 %;

- відеозаписом події, яка сталася 25.04.2022 року.

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 червня 2022 рокута порушенні ним вимог п. 2.9а ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що доказів керування автомобіля ним в стані алкогольного сп`яніння не має та не може бути, оскільки він взагалі автомобілем не керував в стані алкогольного сп`яніння.

Проте вказані доводи апелянта є необґрунтованими та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема відеозаписом події, що відбувалися 25.04.2022 року, з якого вбачається, що патрулем ТРО смт. Захарівка був зупинений автомобіль «Форд Фокус» за порушення комендантської години. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , патруль ТРО встановив, що від водія було чути різкий запах алкоголю з порожнини рота у зв`язку із чим останньому було запропоновано проїхати до відділу поліції №2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області. При цьому, з відтвореного відеозапису події також вбачається, що на запитання патрульного чому водій ОСОБА_1 їхав в стані алкогольного сп`яніння, останній відповів, що йому їхати до дому лише 2 хвилини.

Окрім того, протоколпро адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 171770 від 25.04.2022 року - власноручно підписаний ОСОБА_1 та будь-яких зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у протоколі ОСОБА_1 не навів, чим фактично погодився з тим, що він вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП при обставинах, викладених у протоколі.

Апеляційний суд зазначає, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.

Винуватість ОСОБА_1 також підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат тестування ОСОБА_1 склав 1,593 % промілів. З результатами огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 також погодився, про що проставив свій підпис без будь-яких зауважень або заперечень.

Більш того, як сам зазначає апелянт ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, він дійсно в салоні автомобіля вживав алкогольний напій пиво, однак автомобіль був зламаний і він не збирався нікуди їхати.

З відеозапису, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення також вбачається, що водій ОСОБА_1 пропонував патрулю ТРО вирішити це питання та не відвозити його до відділу поліції.

Слід зазначити, що відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення, на відео зафіксовано подію правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Безпідставними та необґрунтованими є і твердження апелянта ОСОБА_1 про те, що адміністративне стягнення йому було обрано із порушенням вимог закону. Зокрема як зазначає ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, суд взагалі не вказав жодного доводу, на підставі якого обрав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Апелянт вважає, що оскільки до складання протоколу про адміністративне правопорушення 25.04.2022 року та після цього він ніколи не порушував Правила дорожнього руху, тому визначення судом стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік є занадто суворим.

На вказані доводи апелянта, слід зазначити наступне.

Так, згідно із ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, оскільки становить загрозу не лише для безпечного руху транспорту, а й для життя та здоров`я водіїв, учасників дорожнього руху та пішоходів, на що вказують і положення ч.2 ст.33 КУпАП, згідно яких при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При цьому, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативних видів та меж адміністративного стягнення, а визначена правопорушнику міра відповідальності за вчинене ним порушення правил дорожнього руху за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою, а також відповідає меті стягнення - виховання особи, яка його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст.23 КУпАП.

Можливості звільнення особи від обов`язкового, визначеного санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також і інші норми цього Закону не надають, а призначення цього стягнення є імперативною нормою для суду.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 фактично вже виконав оскаржувану ним постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 червня 2022 року та сплатив штраф у розмірі 17000 гривень та судовий збір на користь держави у розмірі 496,20 гривень, що підтверджується оригіналами квитанцій №35 та №36 від 15.06.2022 року, долучених до матеріалів справи (а.с. 25, 26).

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 червня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра