Номер провадження: 33/813/894/22
Головуючий у першій інстанції Русєва А. С.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Мілєвої М.С.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 01 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 01 липня 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 496 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить судскасувати постанову Приморського районного суду м.Одеси від 01 липня 2022 року та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 30.08.2022 року, з`явився представник ОСОБА_1 Крагель М.М.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 155608 від 06.09.2021 року, відповідно до якого 06.09.2021 року о 16 год. 20 хв. ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, пров. Сабанський,1, керував транспортним засобом «Міцубіши», державні номерні знаки НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager ARLM-0431» тест №350, результат огляду 2,92 % проміле, чим порушив вимоги п./п. «а» п. 2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. Від керування відсторонений (а.с. 3);

- роздрукованим чеком «Alcotest Drager ARLM-0431», відповідно до якого результат тестування на алкоголь ОСОБА_1 склав 2,92 %;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4);

- заявою ОСОБА_2 від 06.09.2021 про зобов`язання доставити громадянина ОСОБА_1 до місця його проживання та не допускання його до керування (а.с. 5);

- відеозаписами події, яка сталася 06.09.2021 року (а.с. 9).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Приморського районного суду Одеської області від 01 липня 2022 рокута порушенні ним вимог п. 2.9а ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що взагалі не відомо, яка особа проводила тест на стан сп`яніння із застосуванням газоаналізатору Драгер 0431, тест №350, оскільки ця особа не назвала своє прізвище, посаду, спеціальне звання. Крім того, апелянт зазначає, що при здійсненні адміністративного провадження, його не ознайомлювали з правами, визначеними ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Разом з тим, такі доводи апелянта є необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 155608 від 06.09.2021 року ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Приморському районному суді м.Одеси, про що останній власноручно поставив свій підпис.

При цьому, у вказаному протоколі у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення», ОСОБА_1 будь-яких пояснень, зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у протоколі не навів, натомість підписав вказаний протокол без будь яких зауважень, не зазначивши при цьому про порушення його права на захист, чим фактично погодився з тим, що він вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що в матеріалах справи відсутні будь які докази, які б підтверджували факт його згоди з результатом огляду, проведеного на місці та відмова (небажання) проходити огляд в медичному закладі є також безпідставними, оскільки з наявних у кількості 3-х штук дисків відеозаписів події, яка мала місце 06.09.2021 року, вбачається наступне.

Так, з першого відеозапису події вбачається, що о 17 год. 06 хв. ОСОБА_1 продуває Драгер, результат якого становить 2,92 % проміле. При цьому, тричі на запитання співробітника поліції, чи згоден ОСОБА_1 із його результатом, ОСОБА_1 спочатку мовчить, а потім каже: «Я не знаю, что сказать». Надалі о 17 год. 07. хв. співробітник поліції також запропоновує ОСОБА_1 поїхати в медичний заклад.

Слід зазначити, що відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення, на відео зафіксовані вся подія правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Безпідставними є і посилання ОСОБА_1 на те, що судової повістки про виклик на 01.07.2022 року він не отримував, оскільки про судове засідання, яке було призначено на 01.07.2022 року ОСОБА_1 направлявся текст судової повістки sms-повідомлення на вказаний ним в своїх клопотаннях (а.с. 19) та поясненнях (а.с. 32-33) номер мобільного телефону, які буди адресовані суду. Зокрема sms-повідомлення на 01.07.2022 року було доставлено завчасно, а саме 08.06.2022 року, що підтверджується довідкою про доставку, які формуються в електронному виді, а тому достовірність викладених у них даних не викликає жодних сумнівів.

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 01 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра