Березівський районний суд Одеської області
30.12.2022
Справа № 494/1487/22
Провадження № 3/494/871/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2022 р. м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Лебединський С.Й., розглянувши адміністративну справу за протоколом поліцейського СРПП Березівського РВП ГУНП в Одеській області серії ДПР18 №170162 від 30 жовтня 2022 р., про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, що мешкає по АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

На розгляд суду надійшла дана справа по якій ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що 30 жовтня 2022 р. приблизно о 23 годині 05 хв. в с. Виноградне по вул. Комсомольська Березівського району Одеської області керував т/з автомобілем марки «ВАЗ 2106», з д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, та координації), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку. Дії правопорушника кваліфіковані як порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

У судове засідання правопорушник не з`явився, проте надіслав заяву у якій просив судовий розгляд провести без його участі та вказав, що себе виним не вважає, оскільки він складений не законно.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності правопорушника, на підставі ст.268 КУпАП за якою неявка належним чином повідомленої особи не є перешкодою для розгляду адміністративної справи

Розглянувши адміністративний протокол, вивчивши матеріали справи, на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості, суд вважає наступне.

Згідно до положень ч.ч.1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Як передбачено положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до положень ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є підставою для притягнення особи до відповідальності.

Проте положеннями ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до вищенаведеної ст.251 КУпАП в діях правопорушника склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не доведений.

Так, у протоколі зазначено, що подія відбулася 30 жовтня 2022 р. о 23 годині 05 хвилин і о 23 годині 57 хвилин був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Проте, як свідчить з відео запису подія відбувалась 31 жовтня 2022 р. о 00.00 годин 06 хвилин і 31 жовтня 2022 р. о 00.00 годин 57 хвилин був складений протокол.

За таких обставин суд вважає, що відеозапис події не відображає та не доводить всіх обставин справи.

Також, суд звертає увагу на те, що доданий до матеріалів справи відеозапис не є безперервним та змонтований з відеозаписів з бодікамери та запису з іншого джерела.

Таким чином огляд на стан сп`яніння проведений в супереч ч.2 ст.266 КУпАП, за якою огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

На думку суду не дотримання положень ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення відеозапису є підставою для визнання його неналежним і не допустимим доказом.

Слід зазначити, що Верховний Суд по справі №338/17 роз`яснював, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівника органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст.251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

З дослідженого відеозапису з нагрудної відеокамери працівників поліції, які здійснювали оформлення адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_1 не вбачається даних про те, що працівники поліції вчиняли дії щодо роз`яснення правопорушнику його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП перед складенням протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій зобов`язаний на вимогу працівника пройти медичний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Разом із тим, згідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, та зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Згідно п.27 Постанови Верховного Суду України N 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", відповідальність за ст.130 КУпАП, несуть особи, які керують транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

За таких обставин суд вважає, що формальний підхід до розгляду справи є неприпустимим, а самого факту відмови особи від проходження медичного огляду на стан сп`яніння недостатньо для притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки для об`єктивної сторони вказаного правопорушення необхідно наявність керування особи транспортним засобом, докази чого в матеріалах справи відсутні.

Виходячи з всього викладеного, а саме відсутність належного та допустимого відеозапису, що доводить обставини зупинки особи та відмови ним він проходження медичного огляду на стан сп`яніння, не роз`яснення працівником поліції прав особі, відсутність належного підтвердження, що саме ця особа керувала цим транспортним засобом свідчить про суттєві порушення ч.5 ст.266 КУпАП.

Згідно наведеної ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У правовій системі України практика ЄСПЛ є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, відповідно до ст.ст.1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Частиною першою ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Як зазначено у справі "Barbera, MesseguandJabardo v. Spain" від 06.12.98 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява N25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

У пункті 4 рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23- рп/2010 зазначено, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, на думку суду ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності, а справу провадженням закрити.

Керуючись ст.33, ст.130, ст.ст. 278-280, п.3 ч.1 ст.284, 285, ч.2 ст.294 КУпАП, суддя

у х в а л и в:

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, провадження по справі закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 діб з дня її винесення особою, що притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, або його представником до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області.

Суддя: ____________________________________________ -