Справа № 344/4800/22
Провадження № 33/4808/494/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лютого З.Й.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,-

встановив:

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 14 квітня 2022 року о 08-07 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Ребета, 6, керував транспортним засобом марки "ВАЗ 21093", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а) ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу "Drager Alcotest 7510" в присутності двох свідків. Результат огляду позитивний-1,74 проміле.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є необґрунтованою, винесена без дотримання вимог КУпАП та з`ясування всіх обставин справи.

Апелянт зазначає, що в його діях відсутній склад правопорушення, так як 10.03.2022 року він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і в матеріалах справи немає доказів, які об`єктивно підтверджують його вину у вчиненні правопорушення. Звертає увагу на те, що відеодокази, долучені до матеріалів справи не містять жодних даних про те, що він керував транспортним засобом.

Звертає увагу на те, що роздруківка приладу Драгер не містить його підпису про згоду чи незгоду із результатом огляду, немає номеру та відсутні підписи понятих.

Наголошує, що в судовому засіданні він не визнав вини, навів суду доводи, які підтверджують його невинуватість та яким суд першої інстанції не надав відповідної оцінки. Зокрема, звертає увагу на те, що на момент приїзду працівників поліції він перебував у нерухомому транспортному засобі і не керував транспортним засобом.

Крім того, звертає увагу на можливість помилковості результату Алкотестера, оскільки зі змісту відеозаписів вбачається, що для отримання результату огляду на стан сп`яніння він продував прилад Драгер близько п`яти разів. При цьому інший працівник поліції викликав інший екіпаж, щоб доставили інший прилад Драгер для проходження огляду.

Вважає, що вищевказаним обставинам суд першої інстанції не надав відповідної оцінки,Ю хоча вони мають істотне значення для вирішення питання щодо його винуватості у вчиненні правопорушення.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що він керував транспортним засобом, що ставить під сумнів висновок суду про доведеність його вини у вчиненні правопорушення.

Вважає, що суд розглянув справу формально, без повного дослідження обставин справи та ухвалив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях події та складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Лютий З.І. повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лютого З.І., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах Замрикот ОСОБА_1 та його захисник адвокат Лютий З.І. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Відповідно до доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують винуватість у вчиненні правопорушення.

Зокрема, зі змісту доводів ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лютого З.І. вбачається, що вони вважають, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують керування транспортним засобом та перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Так, зі змісту пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що останній у зв`язку з несправністю транспортного засобу марки "ВАЗ 21093", д.н.з. НОМЕР_1 був змушений залишити його на вул. Ребета в м. Івано-Франківську. 14 квітня 2022 року вранці він повернувся до транспортного засобу та знаходися у салоні автомобіля, коли підїхали працівники поліції та запропонували йому надати документи на керування транспортним засобом. Під час спілкування з працівниками поліції останні запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки вважали, що в нього є ознаки алкогольного сп`яніння. Він добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального приладу і на вимогу працівників поліції підписав протокол про адміністративне правопорушення та інші документи , які долучені до матеріалів провадження, оскільки відчував від поліцейських психологічний тиск та побоювався, що вони можуть вручити повістку. Стверджує, що 14.04.2022 року він не керував транспортним засобом і не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, вищевказані показання ОСОБА_1 носять непослідовний, суперечливий та бездоказовий характер і повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушника та характер вчиненого правопорушення.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд ухвалив рішення про притягнення ОСОБА_1 за присутності правопорушника в судовому засіданні, який в судовому засіданні суду вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав та зазначив, що 14 квітня 2022 року не перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення вже перевірялись судом першої інстанції внаслідок чого було встановлено, що вони повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.

При розгляді даної адміністративної справи судом було встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом серії ААБ №204756 від 14.04.2022 року про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала та чітко викладено суть правопорушення.

Судом в рішенні зазначено, що працівниками поліції у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року №1452/735 складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови.

Судом у рішенні також зазначено, що вина ОСОБА_1 доводиться тестом №314 від 14.04.2022 року з результатом 1.74 проміле, а також відеоматеріалами, що містяться на оптичному диску.

Окрім того, судом не було встановлено даних щодо неправомірності дій поліцейських під час документування та оформлення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 судом.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лютану З.Й. щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 204756 від 14.04.2022 року ( а.с. 1), водій ОСОБА_1 14 квітня 2022 року о 08-07 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Ребета, 6, керував транспортним засобом марки "ВАЗ 21093", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу "Drager Alcotest 7510" в присутності двох свідків. Результат огляду позитивний-1,74 % проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Особу водія було встановлено на підставі посвідчення водія ОСОБА_1 .

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з їх даними щодо місця проживання та власноручними підписами.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 у відповідній графі протоколу, що спростовує доводи апелянта про те, що його не було ознайомлено з правами та обов`язками у відповідності до вимог закону.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано пояснення свідків, направлення, чек драгера, відео з нагрудної камери 471282, 471283, акт огляду.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом під власноручний підпис ОСОБА_1 .

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 власноручно написав пояснення, в яких зазначив, що більше не буде та провину визнає.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлено правниками поліції під підпис та вручено йому копію протоколу.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що доводи захисника та ОСОБА_1 стосовно того, що останній не керував транспортним засобом, не був водієм транспортного засобу і не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неспроможними та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом наведені особою, яка притягається до відповідальності тільки після ухвалення судового рішення в апеляційній скарзі, що свідчить про непослідовність та суперечливість його пояснень щодо висунутого обвинувачення .

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та даних відеозапису вбачається, що під час складання відповідних матеріалів щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, останній повністю визнавав факт керування транспортним засобом, не висловлював ніяких заперечень з цього приводу, добровільно, саме як водій транспортного засобу, пройшов відповідний огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та погодився із позитивним результатом такого огляду та власноручними поясненнями написаними в протоколі вказав, що провину визнає і більше не буде.

Доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не відповідають фактичним обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю доказів по справі.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення, свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Зокрема, зі змісту процесуальної поведінки ОСОБА_1 під час проведення огляду на стан сп`яніння вбачається, що він не заперечував факт керування транспортним засобом та, діючи саме як водій транспортного засобу, погодився пройти відповідний огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу.

При цьому, ОСОБА_1 не надавав пояснень, відповідно до яких можливо було встановити, що він не керував транспортним засобом і не перебуває у стані алкогольного сп`яніння, хоча обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення вимагали від нього надати пояснення стосовно невинуватості у вчиненні правопорушення.

Так, право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Зокрема, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Досліджений судом відеозапис має надзвичайно високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що свідчить про його особливе значення та вимагає ретельного і уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано патрулювання екіпажем поліції, під час якого було застосовано звукові сигнали патрульного автомобіля для зупинки автомобіля, що рухався попереду. Після зупинки транспортного засобу, працівники поліції вийшли зі службового автомобіля та підійшли до автомобіля ВАЗ 21093, за кермом якого перебував ОСОБА_1 та надав відповідні документи працівнику поліції для перевірки. Слід зауважити, що ОСОБА_1 в автомобілі перебував один, на пропозицію працівника поліції ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, на запитання працівника поліції про наявність заборонених речовин, відповів про їх відсутність, після чого працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота.

Зі вищевказаних відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції не заперечував факт керування транспортним засобом та в телефонній розмові зі своїм знайомим повідомив, що його зупинили працівники поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що з боку працівників поліції він відчував певний психологічний тиск, а тому не мав можливості захистити свої інтереси та був змушений підписати протокол та інші документи по справі.

Так, зі змісту відеозапису вбачається, що на пропозицію працівника поліції щодо проходження огляду на визначення стану сп`яніння, ОСОБА_1 відповів, що не готовий проходити огляд на стан сп`яніння, після чого працівником поліції останньому було повідомлено, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння прирівнюється до керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і в подальшому на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження відповідного огляду. Після повідомлення працівника поліції щодо складання протоколу за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 погодився пройти відповідний огляд і відеозаписом зафіксовано, що на запитання працівника поліції щодо кількості випитого спиртного, ОСОБА_1 відповів, що трохи випив. З відеозаписів вбачається, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб, в якому перебувало двоє чоловіків, яким було запропоновано бути свідками при проходженні ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння. На відеозаписах зафіксовано як працівник поліції повідомив свідкам, що ними було зупинено водія у якого наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, після чого свідки погодились бути понятими при проходженні ОСОБА_4 огляду.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було надано запакований мундштук для огляду та власноручному його розкритті. Працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 про властивості приладу Драгеру щодо визначення вмісту алкоголю в крові людини та повідомлено про допустиму норму алкоголю в крові 0.2 % проміле. Працівник поліції повідомив номер тесту 314 та роз`яснено порядок продуття приладу Драгер.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 продував прилад Драгер декілька разів, оскільки не дотримувався рекомендацій щодо проходження огляду на стан сп`яніння та не виконував належним чином вимоги працівника поліції. Слід зазначити, що працівником поліції ОСОБА_1 неодноразово роз`яснювалось порядок та правильність проведення дій для проходження огляду на стан сп`яніння. Окрім того, ОСОБА_1 було роз`яснено, що його дії будуть визнані працівником поліції як ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки він неодноразово не виконував вказівки працівника поліції щодо проведення огляду .

На відеозаписах зафіксовано, що після чергового продуття приладу Драгер ОСОБА_1 , було отримано позитивний результат огляду, який показав 1.74 % проміле, після чого ОСОБА_1 та свідків було повідомлено про результат огляду та про значне перевищення вмісту алкоголю в крові, ніж дозволено законом та повідомлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

На відеозаписах з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 його прав у відповідності до вимог закону, право на правничу допомогу адвоката та роз`яснено, що у відповідності до ст..63 Конституції України ОСОБА_1 має право не свідчити щодо себе.

Так, відеозаписами зафіксовано, що на запитання працівника поліції ОСОБА_1 щодо його згоди із результатом проходження огляду, останній повідомив, що в його житті це перший подібний випадок, вчора він був у товариша на дні народженні та в 23 год. випив 200 грам, після чого працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння за ч.1 ст.130 КУпАП, вилучення посвідчення водія та евакуацію транспортного засобу на штраф майданчик.

На відеозаписах зафіксовано з`ясування анкетних даних свідків, які зазначені в матеріалах справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на відеозаписах зафіксовано неодноразове повідомлення ОСОБА_1 про те, що вчора він вживав алкоголь, після чого один із свідків вказав, що у військовий стан неприпустимо такі випадки

Так, відеозаписи містять фіксацію оформлення працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, занесення до нього даних, в тому числі чек драгеру, направлення, та інше. На відеозаписі зафіксовано, що на пропозицію працівника поліції ОСОБА_1 власноручно написав пояснення в протоколі в довільній формі, в свою чергу ОСОБА_1 в черговий раз наголосив, що більше так не буде і провину визнає, про що зазначив у своїх поясненнях в протоколі.

Слід зауважити, що працівником поліції було прочитано ОСОБА_1 зміст протоколу в цілому та роз`яснено його зміст, зафіксовано підписання ОСОБА_1 протоколу у відповідних його графах та врученню ОСОБА_1 копії протоколу.

Апеляційний суд наголошує на тому, що на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано заповнення чеку приладу Драгер у присутності ОСОБА_1 та підписання ОСОБА_1 чеку приладу Драгер. На запитання працівника поліції чи ОСОБА_1 потрібен чек приладу Драгер, останній надав стверджуючу відповідь.

На відеозаписах зафіксовано огляд та опис працівником поліції транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , для його транспортування на штраф майданчик, оформлення відповідних матеріалів справи, які ОСОБА_1 власноручно підписані на вимогу працівника поліції.

Вказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено інспекторами патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази

Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 розумів, що проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння саме як водій транспортного засобу у зв`язку з тим, що поліцейський підозрює його в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та повністю погодився із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу.

Апеляційний суд наголошує на тому, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції та проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу та складання матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення свідчила про те, що він повністю визнає факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, він активно спілкувався з працівниками поліції з приводу місця свого проживання, надав посвідчення водія для перевірки та технічний паспорт на транспортний засіб, зазначив що спиртні засоби вживав ввечері напередодні і згідний пройти огляд на визначення стану сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент перевірки документів водій ОСОБА_1 знаходився на місці водія в автомобілі ВАЗ 21093, без сторонніх осіб в автомобілі.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).

Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна автомобіля та інше ) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять роздруківку приладу Drager Alcotest 7510 (а.с.2) тест №314, в результаті огляду ОСОБА_1 поліцейським за допомогою технічного засобу 14.04.2022 року о 08 год. 17 хв. було встановлено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 1.74 %. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень, що підтверджується і відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та спростовує доводи ОСОБА_1 щодо не підписання ним чеку приладу Драгер. Слід зауважити, що в роздруківці приладу Драгер відсутній підпис працівника поліції, однак наявний підпис ОСОБА_1 . В роздруківці приладу зазначено, що прилад пройшов калібрування 08.09.2021 року.

Так, до матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_1 у результаті із виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук, результат огляду на стан сп`яніння був позитивний 1.74 % проміле. Слід зауважити, що в акті огляду в графі щодо згоди із результатом обстежуваної особи наявний власноручний підпис ОСОБА_1 , який повністю підтверджує те, що останній повністю погодився із позитивним результатом огляду на визначення стану сп`яніння. В акті огляду також наявні дані та підписи свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в КНП ПНЦ ІФ ОР (а.с.5), складеного у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та виражене тремтіння пальців рук. Зазначено, що особу встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 . Огляд ОСОБА_1 було проведено за допомогою приладу Драгер Алкотест 7510, результат позитивний та становив 1.74 % проміле, в результаті чого було складено протокол про адміністративне правопорушення ААБ №204756.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.5), з яких вбачається, що вони 14.04.2022 року були запрошені працівниками бути присутніми в якості свідків при проходженні ОСОБА_1 огляду на визначення стану сп`яніння, ОСОБА_1 погодився у їхній присутності пройти огляд на визначення стану сп`яніння, результат якого показав 1.74% проміле, що стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, про що свідки засвідчили власноручними підписами.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не послався на показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні .

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

До матеріалів справи долучено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу ВАЗ 21093, яким керував ОСОБА_1 (а.с.8)

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В результаті перевірки доводів апеляційної скарги не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що незгода водія з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу свідчить про недопустимість використання вказаних результатів як доказів доведеності вини у вчиненні адміністративного правопорушення і є правовою підставою для направлення водія на відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад.

При цьому, незгода водія з результатами огляду, який було проведено працівником поліції за допомогою спеціального технічного засобу може бути здійснена різними способами та встановлюється на підставі доказів, які досліджені в судового засіданні.

Незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути здійснена безпосередньо після проведення такого огляду, шляхом активних дій самого водія та висловлена в категоричній чіткій формі.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.

Апеляційний суд вважає доведеним те, що водій ОСОБА_1 14 квітня 2022 року о 08-07 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Ребета, 6, керував транспортним засобом марки "ВАЗ 21093", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а) ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу "Drager Alcotest 7510" в присутності двох свідків. Результат огляду позитивний-1,74 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв