Справа № 299/591/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
30.08.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :
Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2021 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 , 19.01.2021, в м. Виноградів по вул. Комунальна, на автомобілі марки «Volkswagen Golf» д. н. з. НОМЕР_1 надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі без одержання ліцензії, обов`язковість якої встановлена п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції не правильно та не в повному обсязі виклав пояснення його та захисника Киретів В. В. Зокрема, судом не враховано дані ним пояснення в тій частині, що апелянт, придбавши знак «таксі» вирішив займатися перевезенням пасажирів тільки після отримання відповідної ліцензії. До того ж, суд не взяв до уваги й ті пояснення, що під час зупинки та складанні працівниками Укртрансбезпеки протоколу про адміністративне правопорушення в автомобілі, окрім ОСОБА_1 , нікого не було. На думку апелянта, у матеріалах справи немає доказів, які підтверджують його вину, зокрема відсутні пояснення свідків, про яких вказано в протоколі та відомості про те, що такий складений у присутності пасажира. При цьому вважає, що немає і жодних даних, що свідчать про самостійність, регулярність та тривалість господарської діяльності, у тому числі на постійній основі, та отримання від неї прибутку. Неправильно викладені в постанові місцевого суду пояснення захисника Киретів В. В. у тій частині, де йдеться про те, що ОСОБА_2 є приватним підприємцем, сплачує податки, а отже є суб`єктом господарювання, що дає можливість здійснювати підприємницьку діяльність у даній сфері послуг, тобто перевезення пасажирів. Насправді, пояснення захисника були наступного змісту: « ОСОБА_2 є законослухняним громадянином, який має власну справу та багато років сплачує податки, передбачені законодавством України». Вважає, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та без участі його захисника, адвоката Киретів В. В. При цьому, береться до уваги те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення неодноразово відкладався: 15.06.2021, 24.02.2022; і те, що ОСОБА_1 та адвокат Киретів В. В. були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у суді апеляційної інстанції, однак до суду вказані особи не з`явилися, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, при цьому, відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від них не надходило. Апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Киретів В. В., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції також враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження, а також те, що справа повинна бути розглянута з дотриманням приписів законодавства щодо розумних строків її розгляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Так, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 19.01.2021, у м. Виноградів по вул. Комунальна, на автомобілі марки «Volkswagen Golf» д. н. з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі без одержання ліцензії, обов`язковість якої встановлена п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП. З протоколу убачається, що такий складений за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який своїми підписами підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомився, копію документу отримав, відомості щодо його особи правильні. У протоколі окрім іншого вказано, що такий складений за участі двох свідків громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які своїми особистими підписами це засвідчили.
Вищевказані обставини підтверджуються копією направлення на рейдову перевірку від 16.01.2021 №010595 (а. с. 3), копіями посвідчення водія серії НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 4, 5), фотокарткою, на якій зображений автомобіль марки «Volkswagen Golf» д. н. з. НОМЕР_1 , на якому встановлений знак «Таксі» (а. с. 6).
Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким у суду апеляційної інстанції підстав немає.
Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_1 апеляційний суд вважає необґрунтованими, позаяк докази, що містяться у матеріалах справи, які досліджені та оцінені місцевим судом, відтак перевірені на предмет належності та допустимості судом апеляційної інстанції, у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 24 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» та вчинив передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративне правопорушення .
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що старший державний інспектор управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області Келемен І. Ю. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення; що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь належні докази й на такі не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд визнає, що вищевказаний інспектор управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області Келемен І. Ю. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
Не вважає слушними апеляційний суд доводи ОСОБА_1 про те, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують те, що ОСОБА_1 займався господарською діяльністю на постійній основі тривалий час та отримував від неї прибуток. Вказані доводи апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Як убачається зі змісту протоколу та зібраних у справі доказів, ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі без одержання ліцензії, яка є обов`язковою, що дає обґрунтовані підстави вважати, що він займався підприємницькою діяльністю. Окрім цього, дослідивши наявні докази, зокрема і протокол про адміністративне правопорушення, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, при цьому жодних зауважень та скарг не висловлював, так і фотокартку, на якій зображений автомобіль марки «Volkswagen Golf» д. н. з. НОМЕР_1 зі знаком «Таксі», апеляційний суд вважає, що такі є належними, достатніми та достовірними.
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» діяльність із перевезення пасажирів підлягає ліцензуванню, тобто отримання особою, яка здійснює таку діяльність, відповідної ліцензії
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а також без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Зміст вказаної норми свідчить і про те, що адміністративна відповідальність настає й за одноразове надання послуг з перевезення пасажирів без відповідної ліцензії на зайняття таким видом діяльності.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що, надаючи послуги з перевезення пасажирів, ОСОБА_1 не мав ліцензії, отримання якої є обов`язковим для особи, яка займається перевезеннями пасажирів. Про наявність у ОСОБА_1 відповідної ліцензії не вказується і в апеляційній скарзі і ОСОБА_1 не вказував при складанні щодо нього протоколу. Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.
Як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а також не слугують підставами для скасування оскаржуваної постанови є твердження апелянта про те, що під час складання протоколу крім ОСОБА_1 на місці події нікого не було.
Відхиляючи доводи в цій частині, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що на підтвердження вказаних доводів ОСОБА_1 не надав жодних доказів ні в суді першої інстанції, ні під час розгляду апеляційної скарги. При цьому, сукупність доказів, які містяться у матеріалах справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, який складений у присутності двох свідків, громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та особисто підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ; фотокартки, на якій зображений транспортний засіб марки «Volkswagen Golf» д. н. з. НОМЕР_1 зі знаком «Таксі», яким керував ОСОБА_1 , який до того ж не заперечує той факт, що за кермом був саме він, а не інша особа, безперечно свідчать про те, що сумнівів у правильності висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП не виникає. Апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення особисто засвідчив, що зі змістом документу він ознайомлений, скарг чи заперечень відносно обставин, викладених у протоколі він не має. Також, у присутності двох свідків, водій ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень. При цьому, апелянтом не надано жодних відомостей чи будь-яких інших доказів того, що протокол був підписаний не ним, а іншою особою, що він сфальшований, а відомості, які містяться у ньому є недостовірні.
Безпідставними апеляційний суд визнає твердження апелянта щодо того, що місцевий суд неправильно виклав в оскаржуваній постанові пояснення ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Киретів В. В. щодо того, що ОСОБА_1 є приватним підприємцем, сплачує податки, а отже є суб`єктом господарювання, що дає можливість здійснювати підприємницьку діяльність у цій сфері послуг.
Відхиляючи вищевказані доводи, дослідивши оскаржувану постанову та сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд встановив, що судом першої інстанції пояснення учасників судового розгляду, надані ними безпосередньо у судовому засіданні, викладені правильно, їх зміст щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення не змінений. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що у судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував свою вину, при цьому вказав, що займається підприємницькою діяльністю у сфері торгівлі, однак через карантин змушений шукати додатковий заробіток, тому вирішив придбати знак «Таксі» для того, аби «підзаробити». У судовому засіданні адвокат Киретів В. В. підтримав позицію підзахисного. Відтак, на підтвердження своїх слів, ОСОБА_1 надав суду відповідні документи, а саме свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3 та додатки до нього. Жодних доказів, які вказують на недостовірність вищевказаних пояснень, ані ОСОБА_1 , ані його захисник, адвокат Киретів В. В. апеляційному суду не надали.
Натомість доводи апелянта про те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, адже місцевому суду він пояснив, що придбавши знак «Таксі» жодним перевезенням пасажирів не займався, мав намір виконувати таку діяльність тільки після отримання відповідної ліцензії, - не підтверджені жодними доказами (відомостями), які могли б ставити під сумніви достовірність вказаних у протоколі обставин і є такими, що спрямовані на намагання апелянта ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Таким чином, вищевказані доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі не підлягають задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факту винуватості апелянта у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП у межах санкції ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і є безпідставними, без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його представник, адвокат Киретів В. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , та його захисник адвокат Киретів В. В. залишити без задоволення.
Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН