КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Київ

справа 754/17411/21

Апеляційне провадження № 33/824/2180/2022

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2022 року,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААБ № 324369 від 17 жовтня 2021 року, складеного уповноваженою особою, 17 жовтня 2021 рокуо 03 год. 00 хв. по вул. Каштановій, 7, в м. Києві, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «FordFocus» н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу Alcotest 6820, результат 0,55%, з результатом не погодився, при огляді на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився від проходження огляду, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2022 року водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, накладено на ОСОБА_1 за за скоєне адміністративне правопорушення, стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 к., із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 грн. 20 коп. (чотириста дев`яносто шість грн. двадцять коп.).

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - правозахисник ОСОБА_2 , 21 липня 2022 року, згідно поштової відмітки, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову Деснянськогорайонного суду м. Києва від 27 травня 2022 року.

Крім того, в скарзі просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи його тим, що через війскову агресію Російскої Федерації проти України ОСОБА_1 не проживає за адресою місця реєстрації, а його представник перебуває за кордоном, а тому сторона скаржника не могла отримати оскаржувану постанову. За заявою від 07 липня 2022 року про надіслання постанови суду на електронну адресу, отримано оскаржувану постанову 12 липня 2022 року ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про поновлення строку, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З огляду на те, що в матеріалах справи наявна заява про видачу копії постанови від 07 липня 2022 року та електронний звіт про направлення такої постанови 12 липня 2022 року, після чого 26 липня 2022 року була подана апеляційна скарга, вважаю за можливе поновити строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою. Складеним відносно ОСОБА_1 протоколом ініційовано притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП саме за «некерування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння».

Однак, суд першої інстанції неправильно застосував ч. 1 ст. 130 КУпАП, припускаючись суперечливого, необґрунтованого та безпідставного висновку.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції під час керування автомобілем за порушення Правил дорожнього руху, від огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся, відеозйомка проводилась не безперервно, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення час вчинення правопорушення не відповідає матеріалам відео фіксації, ОСОБА_1 не був відсторонений від подальшого керування автомобілем, особі не були роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

У судові засідання 22 серпня 2022 року та 12 вересня 2022 року ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, подали клопотання про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність.

Перевіривши матеріали справи та доводи скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до Закону, у своїх діях поліцейський керується Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затв. Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затв. Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року), Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв. Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року).

Відповідно до п.2 Порядку - огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Згідно п. 3 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є:- запах алкоголю з порожнини рота;- порушення координації рухів;- порушення мови;- виражене тремтіння пальців рук;- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;- поведінка, що не відповідає обстановці.

Водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного сп`яніння (п. 1 розділу 9 Інструкції 2).

Згідно п. 3 Порядку та п. 6 Інструкції огляд проводиться двома способами: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; 2) лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

За наявності ознак алкогольного сп`яніння поліцейський проводить огляд за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

За вимогами п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 України, водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ААБ № 324369 від 17 жовтня 2021 року, складеного уповноваженою особою, 17 жовтня 2021 року о 03 год. 00 хв. По вул. Каштановій, 7, в м. Києві, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «FordFocus» н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу Alcotest 6820, результат 0,55%, з результатом не погодився, при огляді на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився від проходження огляду, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Згідно досліджених в судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, встановлено, що ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу відмовився, погодившись пройти такий огляд у лікаря-нарколога. В подальшому, в медичному закладі ОСОБА_1 на пропозицію лікаря-нарколога пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння виказав чітку відмову. Як вбачається з переглянутого в судовому засіданні відеозапису, долученого уповноваженою особою до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 після цього в присутності свідків погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, результат такого огляду - 0,55 %, що також засвідчили свідки в своїх письмових поясненнях. Однак з вказаним результатом ОСОБА_1 не погодився, при цьому відмовившись, відповідно від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, маючи таку можливість відповідно до вимог ч.3 ст.266 КУпАП, і це право йому було роз`яснено поліцейським.

Крім того, суд зауважує, що згідно дослідженого відеозапису з нагрудних камер поліцейських, ОСОБА_1 не заперечував факт вживання алкогольних напоїв, а саме зазначав, що вживав вино.

Доводи скарги про те, що особу притягнуто за "некерування транспортним засобом" є відвертою неправдою, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення розбірливим почерком написано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані сп`яніння, а від проходження медичного огляду відмовився.

Доводи скаржника про те, що в протоколі зазначений неправильний час вчинення події правопорушення і час складання протоколу, суд відхиляє з огляду на те, що склад вчиненого ОСОБА_1 правопорушення полягає у керуванні транспортним засобом в стані сп`яніння та відмові пройти огляд на стан сп`яніння. В протоколі вірно зазначено час відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі .

Хибними є доводи апеляційної скарги у тому, що долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери працівника поліції є неналежним доказом, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом апеляційни суд зазначає наступне.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Однак, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та ФранціспротиСполученогоКоролівства» від 29.06.2007, яке з урахуваннямположень статей 8, 9 КонституціїУкраїни, а також статті 17 Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно можез авдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом в момент зупинки. Згідно переглянутого відеозапису, поліцейський чітко повідомив ОСОБА_1 , що зупинив автомобіль за порушення Правил дорожнього руху, а саме через несправність освітлення. Тому посилання сторони захисту на той факт, що в матеріалах справи відсутні дані про зупинку транспортного засобу та порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, суд відхиляє.

За обставинами даної справи встановлено, що водій відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, надав згоду пройти такий огляд в лікарні, проте під`їхавши до лікарні, відмовився проходити такий огляд у лікаря. Після чого надав згоду на проходження огляду на прилад працівників поліції, а після ознайомлення з результатами, повторно відмовився проходити огляд в лікаря нарколога. Вказана поведінка водія достовірно підтверджує, що працівники поліції двічі роз`яснювали та надавали можливість водієві пройти огляд на стан сп`яніння, останній пройшов такий огляд, не погодився з показниками приладу і в кінцевому результаті відмовився проходити огляд у лікаря.

Доводи апеляційної скарги про те, що водій не був відсторонений від керування транспортного засобу не спростовують, висновок суду про наявність в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП України.

Таким чином, доводами апеляційної скарги обставини, встановлені судом при розгляді справи, не спростовані, допущення порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції за результатами апеляційного перегляду не встановлено.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст. ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Аналізуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову районного суду залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження Постанови Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП України залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.В.Желепа