Справа № 559/2042/22
Провадження № 3/559/1113/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2022 м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

особи, відносно якої складено

протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Мельника А.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від представництва внутрішньої безпеки в Рівненській області 2 управління Головного управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області, військовослужбовця УСБУ в Рівненській області, службове посвідчення НОМЕР_3 , проживає у АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності не притягався, одружений, на утриманні має двох дітей: малолітнього сина та повнолітнього сина до 23 років, що продовжує навчатися,

за ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення

(права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП і вимоги ст. 63 Конституції України ОСОБА_1 роз`яснені),

встановив:

як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 24.08.2022 № 1, ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідальності, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду під час дії воєнного стану, 23 серпня 2022 року о 07 год покинув розташування позаміського запасного пункту управління в Дубенському районі Рівненської області та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 17 год 23 серпня 2022 року, заподіявши шкоду інтересам військової служби, яка виявилася у підриві бойової готовності підрозділу, невиконанні обов`язків військової служби, поданні негативного прикладу наслідування для інших військовослужбовців та порушенні військової дисципліни, кваліфікувавши дії за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вини у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що будучи призваним на військову службу з 28.02.2022, інколи залучався до служби в інших місцях, поза місцем дислокації у м. Рівне, за місцезнаходженням управління СБУ у Рівненській області. Межами їхнього гарнізону є межі Рівненської області, залишення яких потребує окремого дозволу, при цьому будь-які інші переміщення у межах гарнізону офіційного дозволу не потребують. Стосовно ПЗПУ, то туди прибувають усі військовослужбовці самостійно і несуть військову службу позмінно, все організовано на усній розмові. При цьому, після закінчення зміни, військовослужбовці вільні займатися своїми справами, чим усі і користуються. Щодо проходження військової служби, то ОСОБА_1 підписав контракт, однак будь-яких інших документів, зокрема щодо зміни місця дислокації з управління СБУ у Рівненській області, яке знаходиться у м. Рівне, відрядження у інші місця для несення військової служби, не підписував та з такими наказами не ознайомлювався. 23.08.2022 ОСОБА_1 відчергував на своїй зміні і йому не було доведено про те, що його може бути залучено на якісь інші, поза його зміною, чергування. Тому він відправився із ПЗПУ у м. Рівне в лікарню до своєї матері, яка проходить стаціонарне лікування з приводу онко-захворювання. Його матір проходить лікування з березня 2022 року та після проведення операційного втручання, в неї реабілітаційний період. Про те, що ОСОБА_1 їздить до матері у лікарню із ПЗПУ знають безпосередні керівники, та він про таку поїздку повідомив ОСОБА_2 , який є старшим його групи і відразу поїхав, будь-яких письмових документів про обов`язок повідомлення якихось визначених осіб про місце перебування військовослужбовців в період між змінами на ПЗПУ немає, як і немає визначеного порядку таких повідомлень про виїзд із ПЗПУ. Того дня у матері відчувалися складнощі із результатами операції, почали опухати ноги, тому він був змушений поспілкуватися із лікарями з приводу її стану здоров`я, отримати результати огляду. Орієнтовно за 2 години до його позачергового чергування на ПЗПУ, до нього подзвонив ОСОБА_3 і повідомив про таке чергування, на що ОСОБА_1 попросив замінити його кимось іншим, так як зайнятий. Під час того, як до нього телефонував ОСОБА_4 орієнтовно о 14 год з приводу місця його знаходження, він якраз був на нараді із лікарем його матері і не міг говорити, про що і повідомив. Після того, орієнтовно о 15 год до нього подзвонив ОСОБА_5 і сказав, щоб той приїхав в управління, після чого ОСОБА_1 поїхав в управління СБУ у Рівненській області, тобто до місця проходження ним військової служби. В управлінні ОСОБА_1 написав рапорт, пояснив, що повідомив ОСОБА_8 про те, що їде до матері у лікарню, все це на усних домовленостях. Будь-яких письмових наказів і графіків не велося, а були усні. ОСОБА_1 все виконував, а про позачергове чергування його повідомили, коли був у м. Рівне, за дві години до початку такого, тому не мав можливості прибути у ПЗПУ, з приводу чого повідомив ОСОБА_8, старшого його групи. ОСОБА_1 вказує, що після перебування в управлінні, поїхав до ПЗПУ та вважає, що нічого не порушив, діяв так як і діють усі, хто з ним проходить військову службу, а причини складання протоколу вважає суб`єктивними, при цьому на проходження служби на ПЗПУ нема ніяких наказів, а все усно і він все виконав, повідомив старшого ОСОБА_8 і поїхав по своїх справах. ОСОБА_1 не погоджується із характеристикою, складеною на нього, так як з ОСОБА_6 бачився лише один раз і чому той написав таку характеристику не розуміє і вважає її необ`єктивною, так як за час служби не мав ніяких зауважень, отримував подяки.

Захисник - адвокат Мельник А.В. у судовому засіданні заперечив щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, вказавши, що останній належно виконує функції військовослужбовця, при цьому відсутні будь-які накази щодо обов`язку цілодобового перебування останнім у ПЗПУ, при цьому 23.08.2022 останній не відбував за межі гарнізону, де потрібний офіційний дозвіл керівництва. При цьому, зазначив, що допитані свідки є працівниками СБУ, а тому, зацікавленими особами, з огляду на що, їх свідчення необхідно підкріплювати письмовими доказами, яких однак не було додано до матеріалів справи, з огляду на що, такі свідчення є недостатніми та свідчать про відсутність події і складку адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 . Просить закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні вказав, що управління СБУ в Рівненській області, яке є місцем проходження військової служби військовослужбовцями СБУ у Рівненськійц області, має ПЗПУ в Дубенському районі і було визначено групи для охорони об`єкту ПЗПУ, старшим по групах визначено його. Вказує, що здійснюється чергування у визначеній кількості осіб та за визначеним графіком, який доводиться старшому групи. У ОСОБА_1 старший групи визначений - ОСОБА_8 . В окремі періоди чергувань ОСОБА_8 визначає меншу кількість військовослужбовців із групи для охорони, однак є випадки, коли необхідно підсилення груп, тоді ОСОБА_8 задіює інших з підпорядкованої групи військовослужбовців. Так, 23.08.2022 було необхідно здійснити таке підсилення, тому ОСОБА_1 було визначено завчасно за добу для несення служб із 14 по 16 год 23.08.2022, однак той був відсутній у ПЗПУ з 07 год ранку, при цьому не повідомив про залишення ПЗПУ ні ОСОБА_7 - старшого всіх груп, ні ОСОБА_9 - керівника РСВ. Дійсно, після чергувань усі можуть займатися своїми справами, будь-яких наказів чи графіків ОСОБА_1 під підпис не надавалися, а, з огляду на специфіку служби, все є усним. Зазначив, що місцем проходження військової служби є управління СБУ, що знаходиться у м. Рівне. Вказує, що його ніхто не повідомляв про те, що не буде на чергуванні ОСОБА_1 , хоча про таке йому мали повідомити, або ОСОБА_1 , або ОСОБА_10 , який самостійно не уповноважений відпускати військовослужбовців підпорядкованої групи з ПЗПУ.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомив, що він виконував обов`язки старшого по об`єкту ПЗПУ і військовослужбовця ОСОБА_1 знає по роботі не тривалий період часу. Вказав, що вся робота на ПЗПУ у них регулюється усними вказівками, через специфіку роботи в період воєнного стану для оперативного реагування. Щодо того, чи проводилися службові розслідування в межах дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 за вказаною подією йому не відомо, чи притягався ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вказаною подією - не знає.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні повідомив, що після введення воєнного стану частина військовослужбовців передислокувалася у Дубенський район, там був і ОСОБА_1 . Вказав, що все відбувається за усними наказами.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що до нього звернувся керівник відділу і повідомив, що військовослужбовець ОСОБА_1 покинув ПЗПУ і про це доповіли керівництву управління. Вказав, що склав характеристику на основі усних характеристик військовослужбовців, які проходили військову службу разом з ОСОБА_1 та вважає її об`єктивною. Будь-яких письмових рапортів особи, які давали усні характеристики на ОСОБА_1 не писалося та таких немає. Вказав, що ніхто не перешкоджає виїжджати за межі ПЗПУ в період між чергуваннями, але про це треба повідомити.

Суд, заслухавши ОСОБА_1 , захисника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд зробив такі висновки.

Як вбачається із ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч. 4 ст. 172-11 КУпАП передбачає відповідальність самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, вчинені в умовах особливого періоду.

Адміністративним правопорушенням визнається винна, протиправна поведінка, яка дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, що передбачається ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 1 від 24.08.2022 (а.с. 1-4), витягу з наказу управління СБУ в Рівненській області від 28.02.2022 № 20ОЗ/ДСК-з (а.с. 5), рапортів відповідального співробіткиа 2-го сектору РСВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_4., заступника начальника ВСЗ УСБУ в Рівненскій області ОСОБА_9 (а.с. 11, 12) та повідомлення начальника управління ОСОБА_14 (а.с. 23), військовослужбовець ОСОБА_1 допустив самовільне залишення позаміського запасного пункту управління.

З огляду на диспозицію ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, має бути склад правопорушення, а саме: ОСОБА_1 , будучи військовслужбовцем, відповідає суб`єкту правопорушення; об`єктивною стороною правопорушення є самовільне залишення військової частини чи місця служби, однак, з матеріалів справи не вбачається та не підтверджується будь-яким письмовим документом визначення поняття ПЗПУ, при цьому у протоколі про адміністративне правопорушення № 1 від 24.08.2022 зазначено "покинув розташування позаміського запасного пункту управління", однак не зазначено чи таке ПЗПУ є військовою частиною чи місцем служби військовослужбовця, з огляду на те, що диспозиція ч. 4 ст. 172-11 КУпАП визначає лише такі місця.

Як вбачається із пояснень допитаних свідків, місцем служби військовослужбовців СБУ у Рівненській області є місцезнаходження управління СБУ у Рівненській області, при цьому будь-яких підтверджень, окрім свідчень свідків, про зміну місця служби на ПЗПУ, судом не отримано та у судовому засіданні не досліджувалося. При цьому, свідками було доведено суду про те, що діяльність військовослужбовців СБУ у Рівненській області на ПЗПУ є таємною та місце знаходження такого ПЗПУ не відоме необмеженому колу осіб, відсутні будь-які письмові документи, а служба відбувається в усному форматі.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

Однак, суд зазначає, що певні обставини можуть бути доказані лише певними доказами, і ніякими іншими. А відтак, суд не бере до уваги свідчення свідків, допитаних у судовому засіданні в частині обов`язку цілодобового перебування військовослужбовців СБУ в Рівненській області та обов`язку доводити до відома керівників груп та ПЗПУ щодо можливості залишення меж ПЗПУ, визнаючи такі свідчення як недостатнім доказом у справі, з огляду на те, що такі свідки є військовослужбовцями та працівниками СБУ у Рівненській області, а відтак є зацікавленими особами, при цьому такі свідчення вказаних свідків не підтверджені будь-якими іншими, зокрема письмовими доказами, як приклад наказами про визначення чи зміну місця несення служби військовслужбовцями СБУ у Рівненській області, документами визначення меж ПЗПУ, керівними документами щодо організації несення військової служби на ПЗПУ та покладення на військовослужбовців обов`язків під час несення служби у ПЗПУ щодо організації доповідей, донесень, прохань та отримання дозволів, їх форм та змісту, тощо.

При цьому, в судовому засіданні не спростовані пояснення ОСОБА_1 щодо того, що про хворобу матері та те, що останній відвідує її і забезпечує лікування знали безпосередні керівники, так і про те, що ОСОБА_1 повідомляв ОСОБА_8 про те, що після його чергування, він буде за місцем лікування його матері. В судовома засіданні ОСОБА_8 не відповів на питання щодо повідомлення його ОСОБА_1 про відправлення за місцем лікування своєї матері, вказавши, що не пам`ятає про це. Окрім того, судом не встановлено наявності чи відсутності повноважень ОСОБА_13 як старшого групи, як і не встановлено вичерпного переліку покладених на ОСОБА_1 повноважень як війсьвослужбовця в ПЗПУ.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова судді має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов?язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Таким чином суд вважає, що «поза розумним сумнівом» відсутній факт самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем ОСОБА_1 , оскільки не підтверджується належними та достатніми доказами, при цьому спростовується наявність «достатніх підстав вважати, що ПЗПУ є військовою частиною або місцем служби військовослужбовця ОСОБА_1 », як істотного елементу складу правопорушення за ч. 4 ст.172-11 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Виходячи з викладеного та з огляду на диспозицію ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, ОСОБА_1 в досліджуваній ситуації, не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки не встановлено підтвердження фактів, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а отже в його діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення та подія правопорушення, та суд приходить до висновку, що провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7, 172-11, 221, 247, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Дата скдалення повного судового рішення - 06.10.2022.

Суддя М.В. Панчук