Справа № 478/768/22 Провадження № 3/478/481/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року смт. Казанка

Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Іщенко Х.В., за участю секретаря Луговської А.І., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Військової частини Міністерства оборони України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця - стрільця-снайпера аеромобільного батальйону Військової частини, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії А4350 № 57 від 07.09.2022 року, 03 вересня 2022 року о 10 год. 00 хв. військовослужбовець Військової частини рядовий ОСОБА_1 , в умовах дії особливого періоду, всупереч інтересам служби та в порушення Статуту внутрішньої служби ЗС України, відмовився від виконання усного наказу командира (начальника).

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, - як відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.

Про місце і час розгляду справи ОСОБА_1 був сповіщений належним чином. Від ОСОБА_1 надійшла телефонограма про можливість розгляду справи за його відсутності. Надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу про адміністративне правопорушення за його відсутності. З протоколом згоден, вину свою визнає. Будь-яких дій з його боку, спрямованих на визначення результату розгляду справи відносно нього, не вчинялось, тому в силу ч. 1 ст. 268 КУпАП справа розглядається за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, приходжу такого висновку.

За приписами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом.

Статтею ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-10 КУпАП передбачено настання адміністративної відповідальності за відмову від виконання законних вимог командира (начальника).

Диспозиція ч. 2 ст. 172-10 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 69/2022, відповідно до п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106, ст. 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, на території України оголошено про проведення загальної мобілізації.

Таким чином, з моменту прийняття Президентом України Указу від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні настав особливий період і Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.

Також, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжено на підставі Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом президента України від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 року № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 9 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі по тексту Статут) військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами. Стаття 11 розділу І частини І Статуту встановлює загальні обов`язки військовослужбовців. Відповідно до п. 3 ст. 11 розділу І частини І Статуту на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати прапор своєї частини. Згідно ст. 16 розділу І частини І Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 28 розділу І частини І Статуту встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України. Відповідно до ст. 30 розділу І частини І Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків відання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Стаття 35 розділу І частини І Статуту встановлює, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Відповідно до ст. 37 розділу І частини І Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтею 26 розділу І частини І Статуту встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Вимогами ст. 251 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії А4350 № 57 від 07.09.2022 року, військовослужбовець Військової частини ОСОБА_1 , проходячі військову службу на посаді стрільця-снайпера, в порушення своїх статутних обов`язків, передбачених ст. ст. 9, 11, 13, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,рядовий ОСОБА_1 , 03 вересня 2022 року о 10 год. 00 хв., відмовився від виконання законної вимоги командира (начальника), що виразилося у відмові виконувати усний наказ командира в умовах дії особливого періоду, без поважних причин, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-10КУпАП.

Протокол містить і відмітку про роз`яснення положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Протокол підписаний ОСОБА_1 без будь-яких зауважень. З протоколом згоден, провину свою визнає.

Факт відмови від виконання наказу командира (начальника) військовослужбовцем Військової частини ОСОБА_1 за обставин, вказаних у протоколі, підтверджується свідками зазначеними у протоколі: військовослужбовцями вказаної Військової частині ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З письмових пояснень ОСОБА_1 , які маються в справі про адміністративне правопорушення наданих ним по суті скоєного правопорушення вбачається, що дійсно 03.09.2022 року близько 10 год. 00 хв. він, отримавши усний наказ свого командира - ст. лейтенанта ОСОБА_4 щодо просування вперед (на інші позиції) та подальшого облаштування та маскування позицій підрозділу, відмовився від його виконання.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. У судді відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Сукупність досліджених доказів, їх оцінка свідчать про те, що рядовий ОСОБА_1 дійсно, при отриманні усного наказу командира військового підрозділу, в період дії особливого періоду, відмовився від законних вимог командира та його безпосереднього виконання, тому приходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який вперше притягується до адміністративної відповідальності, враховуючи ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, вбачається доцільним накласти на нього стягнення у виді штрафу, оскільки цей вид покарання в даному випадку буде необхідною мірою відповідальності та повністю відповідатиме меті його застосування.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП суд стягує з правопорушника ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 40-1, 276 - 280, 283 - 285 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП і накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 145 (сто сорок п`ять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.

Роз`яснити ОСОБА_1 :

- що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу;

- що згідно ст. 308 КУпАП у разі несплати ним штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом, яким стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 496 грн. 20 коп.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Х.В.Іщенко