Справа № 163/1080/22
Провадження № 3/163/783/22
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Шеремета С.А.

з участю секретаря Голядинець О.В.

представника Волинської митниці Кондратюка І.П.

розглянувши в приміщенні суду направлені Волинською митницею матеріали справи за протоколом № 0534/20500/22 про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.483 МК України

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає по АДРЕСА_1 , водія фірми «DUMSAN», РНОКПП - НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , прямуючи 15.06.2022 року через митний пост "Ягодин" Волинської митниці з Республіки Польща в Україну вантажним автомобілем, номерний знак НОМЕР_2 , перемістив через митний кордон з приховуванням від митного контролю 612 штук зразків взуття торгівельної марки «Stilli», загальною вартістю 97 920 гривень шляхом подання митного органу документів (CMR №1327 від 13.06.2022, інвойсу №ОТ-1327 від 15.01.2022, митна декларація типу ЕЕ №UA500000/2022/917179 від 14.06.2022), що в частині цих товарів містять неправдиві відомості про кількість вантажних місць, їх маркування та номерів, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України.

На розгляд справи порушник не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та місце розгляду, на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій просив не застосовувати до нього стягнення.

Представник Волинської митниці під час розгляду протоколу заявив, що вважає доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, просив накласти стягнення в межах санкції ч.1 ст.483 МК України, стягнути витрати митниці і судовий збір.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю стверджена матеріалами справи: протоколом про порушення митних правил, копією контрольного талону для проходження по «червоному коридору», актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, товарно-супровідними документами на вантаж: митною декларацією типу ЕЕ №UA500000/2022/917179 від 14.06.2022, CMR №1327 від 13.06.2022, інвойсом №ОТ-1327 від 15.01.2022, митною декларацією та письмовими поясненнями ОСОБА_1 , службовою запискою інспектора митниці, висновком експерта.

Факт невідповідності товарів поданим товарно-супровідним документам очевидний і доведений.

Суперечностей змісту протоколу щодо цього факту не встановлено, оскільки подані ОСОБА_1 до митного контролю документи повинні були містити відомості про всі переміщувані товари, а відповідність цих товарно-супровідних документів частині переміщуваних товарів не спростовує висновку про їх же невідповідність прихованій частині товару.

При цьому така невідповідність стосувалась, насамперед, кількості вантажних місць та маркування товару.

Під час повного митного огляду транспортного засобу встановлено невідповідність фактично вказаних вантажних місць, а саме виявлено 1757 вантажних місць, замість 1722 , що на більше 35 штук більше ніж заявлено в товаросупровідних документах.

В письмових поясненнях ОСОБА_1 вказав, що при завантаженні не мав змоги порахувати кількість вантажних місць.

Згідно із п.1 ч.2 ст.191 МК України перевізники зобов`язані під час прийняття товарів до перевезення перевіряти точність відомостей щодо кількості вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування. У разі неможливості такої перевірки вносити відповідний запис до міжнародної автомобільної накладної (CMR).

Жодних зауважень щодо ненадання можливості бути присутнім при завантаженні транспортного засобу в CMR ОСОБА_1 на зазначив.

Згідно з ч.2 ст.460 МК України перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості (стаття 483 цього Кодексу), виключно у разі якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної (CMR).

Відповідно до ч.2 ст.259 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств..

Пунктом 43 ст.4 МК України визначено, що посадові особи підприємств - керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання такими підприємствами вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.

Таким чином, законом визначена відповідальність перевізника за невідповідність переміщуваного товару заявленим (вказаним в товарно-супровідних документах) відомостям щодо кількості вантажних місць, їх маркування та номерів.

Пояснення ОСОБА_1 про неможливість перерахувати при завантаженні товар не звільняють його від відповідальності, оскільки обов`язку зазначити таку обставину в CMR він не виконав.

Таким чином, винуватість ОСОБА_1 повністю доведена зібраними і проаналізованими по справі доказами.

В протоколі вартість переміщуваних товарів зазначена у 97 920 гривень. За такою ж вартістю предмети порушення митних правил передані на склад митниці. Визначена висновками експертів вартість товарів вища вказаної в протоколі про порушення митних правил. Оскільки відповідні зміни у протокол не внесені і в провину порушнику не ставляться, підстави для збільшення обсягу його відповідальності при розгляді протоколу не встановлені, у зв`язку із чим за основу береться вартість товарів відповідно до змісту протоколу.

При вирішення питання про обсяг відповідальності ОСОБА_1 встановлено таке.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною з інвалідністю, хворою на цукровий діабет І-групи тяжкої форми, що потребує значних матеріальних затрат на лікування.

Статтею 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.ст.33-35 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання про стягнення необхідно враховувати співрозмірність шкоди, завданої державним та суспільним інтересам, і шкоди, завданої особі. Суд повинен проаналізувати, чи дотримано органами влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто, чи не стали вжиті заходи особистим та надмірним тягарем для заявника. Крім того, Суд звертає увагу, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Крім цього, в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Гірлян проти Росії" від 09.10.2018 (скарга № 35943/15, §31) зазначено, що положення Кодексу про адміністративні правопорушення Росії … не залишає за судом права винесення вироку стосовно будь-якого розсуду … шляхом надання права вибору між штрафом, еквівалентним, по крайній мірі, неоголошеній сумі, або конфіскації неоголошених готівкових коштів. На думку Суду, така жорстка система не в змозі забезпечити необхідний справедливий баланс між вимогами загальних інтересів и захистом права особи на власність. … Міра конфіскації поклала на заявника індивідуальне и надмірне навантаження і була неспіврозмірна скоєному злочину (див. Ісмаїлов, § 38, и Болевич, § 45, Танасов проти Румунії № 65910/09, § 28, 31 жовтня 2017 року).

За сталою практикою Європейського суду з прав людини такі адміністративні стягнення, як адміністративний арешт і значні адміністративні штрафи, є співмірними з кримінальним покаранням [рішення у справах Engel and others v. The Netherlands від 8 червня 1976 року (заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), Гурепка проти України від 6 вересня 2005 року (заява № 61406/00), A. Menarini Diagnostics S.R.L. v. Italy від 27 вересня 2011 року (заява № 43509/08)].

Частина 1 статті 483 МК України в разі доведеності вини особи передбачає стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів з конфіскацією цих товарів.

Таке стягнення є безальтернативним і позбавляє суд врахувати характер і суспільну шкідливість правопорушення та особу винного. За обставинами цієї справи очевидним є те, що накладення такого безальтернативного стягнення буде, фактично, покаранням виключно самого ОСОБА_1 , який по суті вчинив правопорушення через своє легковажне ставлення до обов`язку перевірити кількість вантажних місць відповідно до товарно-супровідних документів.

З огляду на сформульовані Конституційним Судом України підходів до розуміння принципу індивідуалізації юридичної відповідальності принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини вказав, що „<…> для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають <…>. Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції <…> [рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84].

Крім того, на думку Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання обґрунтовано відповідало [правомірній] меті. Іншими словами, потрібно досягти „справедливого балансу між вимогами загальних потреб суспільства і вимогами захисту фундаментальних прав людини. Цього балансу не буде досягнуто, якщо особі або особам, яких це стосується, доведеться нести особистий і надмірний тягар [див., зокрема, рішення у справах The Former King of Greece and Others v. Greece [GC] від 28 листопада 2002 року (заява № 25701/94), ECHR 2000-XII, § 79, § 82; Jahn and Others v. Germany [GC] від 30 червня 2005 року (заяви №№ 46720/99, 72203/01, 72552/01), ECHR 2005-VI, § 8194; Gogitidze and Others v. Georgiа від 12 травня 2015 року (заява № 36862/05), § 97].

У рішенні у справі Краєва проти України від 13 січня 2022 року (заява № 72858/13) Європейський суд з прав людини, констатувавши, що сума штрафу, накладеного на заявницю за порушення митних правил (частина перша статті 483 Кодексу), становила надмірне втручання в її право власності всупереч вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив, зокрема, що: відповідно до частини першої статті 483 Кодексу, згідно з якою заявницю було визнано винною, штраф у розмірі, що дорівнює вартості товару, що є дуже великою сумою, та конфіскація товару були обов`язковими заходами без жодних винятків; відсутність дискреції стосовно цього не дала українським судам можливості врахувати індивідуальні обставини, що позбавляє сенсу будь-яку оцінку; Європейський суд з прав людини вже зазначав, що подібна жорстка система не здатна забезпечити потрібний справедливий баланс між вимогами загального інтересу та захистом права особи на власність (§ 31).

З огляду на зазначені вище обставини цієї справи та практику Європейського Суду з прав людини вбачаються підстави для висновку, що застосування до ОСОБА_1 і штрафу, і конфіскації предметів порушення митних правил, що передбачено санкцією ч.1 ст.483 МК України як безальтернативне стягнення, буде порушенням положень ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки буде непропорційним, не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника і буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі "правопорушення та відповідальності".

Таким чином, встановлено підстави для накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації предметів порушення митних правил без застосування штрафу.

З порушника відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України № 3674-VI підлягає стягненню судовий збір у відповідному розмірі, а з врахуванням приєднаної до протоколу довідки митного органу витрати митниці на зберігання товарів протягом 89 діб за курсом НБУ на дату розгляду справи в порядку ст.ст.519, 520 МК України та наказу Міністерства фінансів України від 15 червня 2012 року № 731.

Керуючись ст.ст.522, 527, 528 МК України,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, і накласти на нього стягнення у виді конфіскацією у власність держави товару, вилученого за протоколом №0534/20500/22, а саме 612 штук зразків взуття торгівельної марки «Stilli», загальною вартістю 97 920 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Волинської митниці витрати по справі на зберігання товарів в розмірі 7 734 (сім тисяч сімсот тридцять чотири) гривні на рахунок UA1160491 в Державній казначейській службі України, місто Київ (МФО 820172, , призначення платежу "за зберігання товарів").

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судового збору на рахунок UA0003480 в Казначействі України (ЕАП) (отримувач ГУК у Волинській області/місто Любомль, , код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу "судовий збір").

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області С.А. Шеремета