Провадження № 33/824/1854/2022 Доповідач у ІІ інстанції Дрига А.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Варяниці Р.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зі стягненням судового збору на користь держави, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді, 23 червня 2021 року о 06 год. 04 хв. ОСОБА_1 в м.Києві, по бул. Лесі Українки, 14 керував автомобілем «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з рота, нестійка хода. Від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №214194 складено 23 травня 2021 року, проте суддя у постанові зазначила, що подія відбулася 23 червня, тобто на місяць пізніше. Також апелянт вказує, що суддею не було взято до уваги, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, його було зупинено о 06 год. 04 хв., а о 06 год. 05 хв. вже було складено протокол без участі свідків, що навіть технічно за хвилину здійснити неможливо. Крім того, апелянт зазначає, що за наявності ознак сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, втім жодних подібних засобів патрульними не застосувалось. Також апелянтом зазначено, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків, чого зроблено не було. Окрім того, ОСОБА_1 вказує, що йому не було вручено акт огляду, а також його не було направлено до найближчого закладу охорони здоров`я. Отже, на думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №214194 від 23 травня 2021 року складений з порушенням вимог діючого законодавства, є взагалі не чинним та недопустимим.

В апеляційній скарзі також йдеться про те, що поза увагою судді залишилось те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння пропонувалось провести за допомогою приладу «Драгер», результати якого у будь-якому разі не могли бути визнані допустимим доказом, зокрема через те, що прилад «Драгер» не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом та є не сертифікованим приладом, що відповідно до вимог Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1413/27858 та положень ч.2 ст. 266 КУпАП унеможливлювало використання цього приладу працівниками поліції. Отже, не довіряючи приладу «Драгер» ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, а згодом звернувся до медичного закладу самостійно.

Крім того, апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року, мотивуючи своє клопотання тим, що судове засідання було проведеного без його участі та участі його захисника, а про постанову вони дізналися 14 червня 2022 року.

Перевіривши причини пропуску строку апеляційного оскарження, вважаю за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року.

Заслухавши думки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Варяниці Р.О., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується фактичними даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №214194від 23 травня 2022 року (а.с.1); відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, який був долучений до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.3).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

При підготовці до апеляційного розгляду було досліджено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення. З вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у лікаря-нарколога. При цьому, ОСОБА_1 , окрім іншого, на камеру працівнику поліції вказав, що керував автомобілем напідпитку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що огляд на стан сп`яніння відбувався без залучення свідків, є безпідставними з огляду на те, що у відповідності до вимог ч.2 ст. 266 КУпАП огляд проводиться у присутності двох свідків у разі неможливості застосування поліцейським технічних засобів відеозапису. Оскільки працівниками поліції під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння було застосовано технічні засоби відеозапису, виходячи із змісту вищевказаної норми присутність двох свідків при такому огляді не є обов`язковою.

Твердження апелянта про те, що йому не було вручено акт огляду є необґрунтованими з огляду на те, що у відповідності до п.10 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» акт огляду на стан алкогольного сп`яніння складається та долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Посилання в апеляційній скарзі про помилково зазначений судом першої інстанції місяць вчинення адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, втім ця обставина не впливає на висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у порушення ним п. 2.5 ПДР і не є підставою для скасування рішення суду. Не впливають на рішення суду й твердження апелянта про те, що його було зупинено о 06 год. 04 хв., а о 06 год. 05 хв. вже було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Неспроможними є й доводи апеляційної скарги про те, що поза увагою судді залишилось те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння пропонувалось провести за допомогою приладу «Драгер», результати якого у будь-якому разі не могли бути визнані допустимим доказом, зокрема через те, що прилад «Драгер» не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, що унеможливлювало використання цього приладу працівниками поліції, оскільки ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Драгер» у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не можуть бути взяті до уваги суду й доводи ОСОБА_1 про те, що він самостійно звернувся до медичного закладу й відповідно до довідки ознаки сп`яніння у нього відсутні, оскільки він також відмовився від проходження огляду в медичному закладі, за що його й було притягнуто до адміністративної відповідальності.

На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу і пройти огляд на місці або проїхати з ними для медичного огляду на стан сп`яніння, що прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.

Отже, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, наведені в постанові, і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 щодо її скасування - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року.

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову суддіПечерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Дрига