Справа № 729/200/22 Головуючий у 1 інстанції Кузюра В. О.
Провадження № 33/4823/315/22
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року місто Чернігів

Чернігівський Апеляційний суд - суддя Антипець В. М.,

Розглянув у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий по АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто зі ОСОБА_1 496 грн. 20 коп. судового збору.

Як установив суд, 03 травня 2022 року о 20 годині 29 хвилин по вул. 30 років Перемоги в с. Кобижча Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_1 керував мотоциклом МТ, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. На порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, мотивуючи тим, що відеозапис не містить відомостей про те, що він відмовлявся від проходження огляду, навпаки, він погодився пройти огляд, але чомусь такий огляд так і не був проведений. Жодної фрази про те, що він відмовляється від огляду відеозапис не містить.

Посилання суду на те, що він був відсторонений від керування мотоциклом суперечать дійсним обставинам, адже протокол в його присутності не складався і він поїхав у своїх справах. Рапорт поліцейського не може бути доказом у справі в розумінні положень ст. 251 КУпАП, оскільки є внутрішнім документом.

При цьому, матеріали справи не містять доказів наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, проведення огляду йому пропонувалось без будь-яких видимих на те причин, а тому він цілком правомірно міг відмовитись від такого огляду.

Заперечуючи свою провину, він наполягав на виклику свідка, але 25 липня 2022 року ні він, ні свідок з об`єктивних причин не змогли прибути в судове засідання. Суд, не з`ясувавши причин його неявки, безпідставно розглянув справу за його відсутності, не встановивши належним чином об`єктивні обставини справи.

За відсутності належних і допустимих доказів його вини, просить закрити провадження у справі.

На апеляційний розгляд ОСОБА_1 та його захисник Глазун Т. О. не прибули. 16.08.2022 їм були направлені повідомлення про день і час проведення судового засідання, за адресами, наявними в матеріалах справи.

Переглянувши відеозапис, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Виконання названого пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, як помилково вважає апелянт, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.

З матеріалів справи убачається, що 03 травня 2022 року о 20 год. 29 хв., по вул. 30 років Перемоги в с. Кобижча, водій ОСОБА_1 керував мотоциклом з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. (а.с.3)

Від підпису у протоколі та від отримання тимчасового дозволу на керування транспортними засобами ОСОБА_1 відмовився.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 251 КУпАП та вірно прийнятий судом до уваги під час постановлення судового рішення. Даним, викладеним у протоколі суд надав юридичну оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, які поклав в основу свого рішення про визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Саме положеннями вказаної статті визначено, що протокол про адміністративне правопорушення, наряду з поясненнями особи, свідків та показаннями технічних приладів, є тим доказом, який дає можливість встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність певної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З переглянутого відеозапису убачається, що в темну пору доби поліцейськими був помічений мотоцикл, з якого мало не звалився пасажир, та який був зупинений. Під час розмови з водієм поліцейські відчули від нього запах алкоголю, який камера не передає, та попросили його зняти шолом. Після цього поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що він погодився, але при цьому з мотоцикла не встав, не зробив жодних дій, які б свідчили про дійсність його намірів.

У подальшому ОСОБА_1 будь-яким чином уникав відповіді на питання поліцейських про те, чи згоден пройти огляд на стан сп`яніння. При цьому водій розповів, що дійсно випив горілки перед тим, як сісти за кермо, вказав, що він тільки відвезе товариша додому та повернеться, просив поліцейських відпустити його, на що вони вказували, що не можуть його відпустити.

Критика апелянтом дій працівників поліції у даному випадку є безпредметною з огляду на те, що виконання вимог поліцейського пройти огляд є обов`язком водія, який після проведення огляду та у разі незгоди з вимогами пройти такий огляд мав усі підстави оскаржити дії поліцейських у встановленому законом порядку.

При цьому, вказівка апелянта на те, що він погоджувався пройти огляд, але він так і не був йому проведений, не заслуговує на увагу, оскільки поведінка водія свідчить про протилежне, а саме про те, що він будь-яким чином намагався уникнути огляду, тягнув час, що вірно розцінено як відмова від проведення огляду.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У даному випадку, не зважаючи на те, що законодавець чітко визначив обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти огляд на встановлення стану сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду. Самостійно огляд в лікарні він також не пройшов.

Той факт, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування мотоциклом підтверджується рапортом поліцейського, а також даними протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого у водія було вилучене посвідчення водія, а від отримання тимчасового дозволу на керування транспортними засобами він відмовився.

Отже, висновки суду про винуватість водія ОСОБА_1 у невиконанні вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні обставин справи та є цілком обґрунтованими.

Твердження сторони захисту про те, що суд розглянув справу не з`ясувавши причину неявки у судове засідання правопорушника та свідка не приймаються судом до уваги.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року, у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на позицію Європейського Суду, який неодноразово у своїх рішеннях наголошував на тому, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення слухання.

Знаючи про те, що судовий розгляд відкладений за клопотанням сторони захисту про виклик свідка на 25 липня 2022 року, як ОСОБА_1 , так і його захисник Фурсій С. О., не добросовісно користувалися належними їм процесуальними правами, у призначений час в судове засідання не прибули та про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду не подавали, отже, за відсутності обґрунтованих підстав, суд прийшов до вірного висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол. З`ясування причин неявки учасників судового розгляду в судове засідання не входить до повноважень суду, як помилково вважає сторона захисту.

Отже, постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і законних підстав для її зміни чи скасування, не має.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Антипець