ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/1266/21 Номер провадження 33/814/594/22Головуючий у 1-й інстанції Зелінська І.В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Хіль Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2021 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП,

у с т а н о в и л а:

Постановою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454,00 грн.

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 13 лютого 2021 о 09 годині 15 хвилин в м. Харкові по вул. Каштановій, 4-А водій керував автомобілем ВАЗ 217030 державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки у встановленому законом порядку за допомогою AlkoTest Drager 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД (м. Харків, вул. Шевченка, 26) відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_1 , які полягали в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 посилаючись на те, що належних та допустимих доказів його винуватості у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що суд першої інстанції залишив поза своєю увагою та не наддав жодної правової оцінки діям та рішенням працівників патрульної поліції.

Вказував, що працівники поліції їхали позаду його автомобіля та зупинили його за порушення п.2.3 в ПДР України (керування транспортним засобом без ременів безпеки), однак вказував, що таке правопорушення неможливо встановити, оскільки заднє скло його автомобіля застосовано.

Вважає, що законних підстав для його зупинки у працівників поліції не було.

Зазначав, що судом не викликано у судове засідання поліцейського, який складав протокол та не допитано свідків.

Також зазначав, що рапорт поліцейського не може мати статусу належного доказу.

Крім того вказував, що працівники поліції не роз`яснили йому його права на захист.

Ураховуючи викладене, прохав скасувати постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

ОСОБА_1 повідомлений через адвоката Надьона Р.А., котрий представляє його інтереси, в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, будь-які клопотання не надходили.

Разом з тим адвокат Надьон Р.А. також будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи у судове засідання не з`явився та не повідомив про причини неявки.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає перешкод щодо розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про наявність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя місцевого суду даних вимог закону не дотрималась, у зв`язку з чим прийшла до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Апеляційний суд, проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови, дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не дав належну оцінку протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту поліцейського.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №134069 від 13 лютого 2021 року вбачається, що 13 лютого 2021 о 09 годині 15 хвилин в м. Харкові по вул. Каштановій, 4-А водій керував автомобілем ВАЗ 217030 державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки у встановленому законом порядку за допомогою AlkoTest Drager 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД (м. Харків, вул. Шевченка, 26) відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_1 , які полягали в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З рапорту поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП рдового поліції Сліпцова І. вбачається, що 13 лютого 2021 року о 19:15 хв. було зупинено транспортний засіб ВАЗ 217030 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , оскільки ним порушено п.п. 2.3-В ПДР України. Під час спілкування з ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння .

Визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції не враховано приписи ст. 35 Закону України Про Національну поліцію , якою передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

Відповідно до частини 1 вказаної статті поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Проте матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять передбачені законом підстави для такої зупинки.

Відповідно п.п. 2.3-В ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Разом з тим апеляційний суд зауважує, що автомобіль ОСОБА_1 має за тоновані вікна, тому суд вважає, що поліцейські не могли візуально встановити чи був пристебнутий ременем безпеки водій автомобіля під час руху.

Таке правопорушення з точки зору ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», не може бути підставою для зупинки транспортного засобу, так як не може бути візуально встановлено поліцейським під час руху транспортного засобу.

При цьому до матеріалів справи не долучено постанову про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , а саме порушення п.п. 2.3-В ПДР України.

Таким чином суд вважає, що обставини визначені законом, які б давали поліцейському право вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, були відсутні.

На долученому відеозаписі з бодікамер поліцейських також не зафіксовано зупинку транспортного засобу.

Крім того згідно пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вони зафіксували тільки відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 нього Кодексу.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Ураховуючи викладене приходжу до висновку, що підстав для перевірки особи на стан сп`яніння у поліції не було, так як дана вимога не грунтувалася на законі, особа не порушила правила дорожнього руху та не мала намір їх порушувати в розумінні статті 35 ЗУ «Про національну поліцію».

Крім того у справі № 524/5741/16-а КАС ВС дійшов висновку, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Судом першої інстанції проігноровано та порушено загальні засади судового провадження, зокрема, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

За таких обставин належних, допустимих та об`єктивних доказів, що свідчили б про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи викладене, постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2021 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Л.М. Хіль