ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/23/22 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши в м. Тернополі за участю потерпілої ОСОБА_1 справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює, є пенсіонером,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень в дохід держави.

Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн. на користь держави.

Згідно з постановою суду ОСОБА_2 09 листопада 2021 року близько 17 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив стосовно своєї колишньої дружини, ОСОБА_1 , домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав нецензурною лексикою, при цьому говорив, що викине її речі та щоб вона вийшла з будинку, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову місцевого суду скасувати, провадження у адміністративній справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає оскаржувану постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що зі змісту оскаржуваної постанови жодних доказів про те, що настала або існувала реальна можливість настання шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 , що є обов`язковою умовою настання адміністративної відповідальності за інкримінованою йому статтею, місцевим судом не досліджувалось.

Посилається на те, що заява та пояснення потерпілої не містять жодних даних про можливість настання або настання шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 .

Одним із доводів апеляційної скарги слугує те, що місцевим судом не взято до уваги його пояснення, які він надав в судовому засіданні 16 листопада 2021 р., а саме про те, що дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, він не вчиняв.

Крім цього, ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду до початку розгляду справи по суті подане доповнення до апеляційної скарги.

В них апелянт посилається на те, що при вирішенні питання про наявність у його діях вини, суд керувався виключно доказами, які базуються на поясненнях, заяві лише ОСОБА_1 , яка являється його колишньою дружиною.

На думку апелянта, такі пояснення остання надавала з метою уникнення нею відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Зазначає, що працівників поліції викликав саме апелянт у зв`язку із вчиненням домашнього насильства відносно нього колишньою дружиною, ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджуються рапортом ст. інспектора Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській обл. Богданова Д. А. від 09.11.2021, згідно якого повідомлення на лінію "102" надійшло від ОСОБА_2 о 17:50:53, який апелянтом долучено до матеріалів справи.

У той час, як вбачається із рапорту ст. інспектора Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській обл. Богданова Д. А. від 09.11.2021, який міститься в матеріалах справи (а. с. 10), повідомлення від ОСОБА_1 надійшло 09.11.2021 о 17:53:32.

Апелянт переконаний, що вказана обставина однозначно вказує на те, що повідомлення ОСОБА_1 про нібито вчинення ним протиправних дій було здійснено виключно з метою уникнення відповідальності за вчинення нею самою домашнього насильства.

Вказує, що працівники поліції, які прибули за його викликом 09.11.2021, цього ж дня склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП, та винесли терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_1 , яка просила залишити доповнену апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що доповнена апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце розгляду справи, клопотань про відкладення судового розгляду від останнього на адресу апеляційного суду не надходило, у зв`язку з чим вважаю, що розгляд справи слід провести за його відсутності.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обставинам, зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів суддя місцевого суду дав об`єктивну та належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_2 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_2 його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вона підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №7333367 від 09.11.2021, з якого вбачається, що 09 листопада 2021 року близько 17 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняв стосовно своєї колишньої дружини, ОСОБА_1 , домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав нецензурною лексикою, при цьому говорив, що викине її речі та щоб вона вийшла з будинку, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_1 ;

- заявою ОСОБА_1 від 09 листопада 2021 року, в якій вона просить притягнути до адміністративної відповідальності її колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , з яким вони після розлучення продовжують спільно проживати,згідно якої 09 листопада 2021 року ОСОБА_2 здійснював відносно неї моральне насильство, ображав нецензурними словами, вимагав, щоб вона йшла з дому, погрожував їй про те, що викине її речі;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 09 листопада 2021 року, в яких описано обставини конфлікту, який мав місце 09 листопада 2021 року близько 17 год. 00 хв. з ОСОБА_2 , які узгоджуються з поясненнями, які вона надала безпосередньо в судовому засіданні місцевого суду;

- терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серія АА №225873 від 09 листопада 2021 року, який винесено стосовно ОСОБА_2 у зв`язку із вчиненням ним домашнього насильства 09 листопада 2021 року;

- рапортами ст. інспектора ЧЧ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Богданова Д.А. від 09 та 10 листопада 2021 року про отримання повідомлення від ОСОБА_1 про те, що її колишній чоловік, ОСОБА_2 , вчиняє сварку, нецензурно висловлюється, погрожував викинути її речі, вимагав, щоб вона покинула будинок.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, якими і обґрунтував свої висновки.

Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з поясненнями потерпілої, так і з матеріалами справи.

Доводи доповненої апеляційної скарги ОСОБА_2 з приводу відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є безпідставними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

При цьому слід врахувати те, що відповідно до складеного протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 висловлювався на адресу ОСОБА_1 нецензурною лайкою та погрожував викинути її речі, внаслідок чого могла бути завдана як психологічна, так і економічна шкода останній, а тому твердження апелянта про те, що місцевим судом не встановлено в його діях складу обов`язкового елементу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: об`єктивної сторони, спростовуються вищенаведеним.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що місцевим судом не взято до уваги його пояснення, які він надав у судовому засіданні 16 листопада 2021 р., а саме про те, що дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, він не вчиняв, є надуманими та такими, що надані з метою уникнення ним адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, при розгляді доповненої апеляційної скарги ОСОБА_2 не встановлено порушень суддею місцевого суду норм матеріального чи процесуального права, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного рішення.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін.

З огляду на викладене вважаю, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень в дохід держави, є законною, обґрунтованою, і підстави для її скасування, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Доповнену апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 р., якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень в дохід держави, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя