Справа № 307/1854/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/780/20, за апеляційною скаргою захисника адвоката Коструба В.В., поданою в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.08.2020.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, непрацюючий, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 ( десять тисяч двісті ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №389449 від 16.06.2020 та постанови судді від 04.08.2020 вбачається, що ОСОБА_1 16.06.2020 о 03 год. 20 хв. в м.Тячів по вул.Кошута, керував транспортним засобом марки ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі, захисник адвокат Коструб В.В. просить постанову суду від 04.08.2020 щодо ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог вказує про незаконність постанови суду першої інстанції та проведений розгляд без належного з`ясування фактичних обставин справи. Також вказує на те, що як у протоколі, так і у постанові суду суть обвинувачення викладена неконкретно, оскільки містить як посилання на керування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, так і про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, що є самостійними кваліфікуючими ознаками ч.1 ст.130 КУпАП. Поряд з тим, вважає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не сформульовано у який спосіб ( на місці зупинки транспортного засобу чи в закладі охорони здоров`я) водій відмовився від проходження огляду. Також звертає увагу на відсутність у матеріалах справи направлення водія до закладу охорони

-2-

здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Окрім того, ним як захисником було подано клопотання про допит свідків та перенесення у зв`язку з цим судового засідання, однак таке клопотання проігноровано судом.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Коструба В.В., неявка яких з урахуванням положень ч.6 ст.294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Коструб В.В. належним чином неодноразово повідомлялися про час та місце розгляду справи, а розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями захисника адвоката Коструба В.В., який подав апеляційну скаргу, а саме: 26.10.2020, 01.03.2021, 28.04.2022.

Апеляційний суд зауважує, що переважна більшість клопотань захисника Коструба В.В. про необхідність відкладення розгляду справи щодо ОСОБА_1 , у тому числі останнє клопотання від 05.09.2022, обґрунтовані зайнятістю захисника в інших кримінальних провадженнях, при цьому жодного разу захисник не надав належних доказів, які б підтверджували вказані обставини.

Разом з тим, захисном-адвокатом Кострубом В.В., поряд із зазначенням про неможливість участі його в судовому засіданні, не вказано, зокрема, чому саме він визнав за необхідне в черговий раз не приймати участь у розгляді даної справи судом апеляційної інстанції, надавши перевагу іншим судовим та кримінальним провадженням.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисник повинні добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що чергове клопотання захисника-адвоката Коструба В.В. про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки ним не доведено наявність поважних причин, які свідчать про неможливість приймати участь у розгляді справи щодо ОСОБА_1 .

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Коструба В.В. враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

-3-

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи захисника адвоката Коструба В.В. про неконкретність протоколу про адміністративне правопорушення та постанови суду від 04.08.2020 через наявність у них двох самостійних кваліфікуючих ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно водія ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №389449 від 16.06.2020, з якого вбачається, що ОСОБА_1 16.06.2020 о 03 год. 20 хв. в м.Тячів по вул.Кошута, керував транспортним засобом марки ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, який передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Розглянувши вказаний протокол про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з тим, що останній керував автомобілем перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності свідків, і також послався на порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Незважаючи на те, що працівником поліції при складанні протоколу було вказано також про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, однак викладені суддею суду першої інстанції у постанові фактичні обставини повністю узгоджуються з даними протоколу та матеріалами справи, оскільки протокол відносно ОСОБА_1 був складений через відмову останнього від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, з посиланням на порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, що фактично утворює об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає: за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України); за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів (п.2.9 «г» Правил дорожнього руху України); за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.5 Правил дорожнього руху України).

-4-

Диспозиція даної норми закону є бланкетною і вона лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України (Правила дорожнього руху України).

Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

При цьому, наводячи відповідно до встановлених обставин мотиви прийнятого рішення, суддя суду першої інстанції послалася в постанові на нормативно-правовий акт (п.2.5 Правил дорожнього руху України), який зобов`язує водіїв на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, хоча і послався на дві різні, взаємовиключні підстави притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП: 1) керування ОСОБА_1 автомобілем, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння; 2) відмова ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Слід зауважити, що в ході запровадження справи ОСОБА_1 не заперечував факту відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, тобто фактично він визнав порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України та зазначив у поясненнях про те, що вживав алкогольне пиво.

Таким чином, водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за діяння, яке ставилось йому за провину, відповідно до якого і був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, посилання суду першої інстанції у постанові про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння є зайвим, у зв`язку з чим підлягає виключенню з її мотивувальної частини.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 389449 від 16.06.2020, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст.256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 16.06.2020, які підтвердили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану сп`яніння; належним чином завіреною копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАА №273156 від 16.06.2020, відповідно до якої ОСОБА_1 16.06.2020 о 03 год. 20 хв. на вул.Кошута в м.Тячів, керував автомобілем ВАЗ-2106 з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби та без відповідної категорії водія, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП.

-5-

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор ДОПСП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області Цолинець І.В. був упередженим при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв в межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги захисника Коструба В.В. щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Надуманими є доводи захисника про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки останній відмовився від проходження огляду і підстав для складання направлення на огляд до закладу охорони здоров`я не було.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст.33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП України і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує те, що в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

-6-

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про його особу, не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника Коструба В.В. задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Коструба В.В. залишити без задоволення, а постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.08.2020, щодо ОСОБА_5 ,- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя