Справа № 333/71/22
Провадження № 3/333/515/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Михайлова А.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, -

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 307738 від 05.01.2022 року, згідно якого гр. ОСОБА_1 , 05.01.2022 року, о 7 годині 50 хвилин, у м. Запоріжжя по вул. Європейській, буд. 5, керував транспортним засобом «РАФ 2203», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Від огляду на стан сп`яніння відмовився.

У судовому засіданні, ОСОБА_1 провину свою не визнав і пояснив, що працівники поліції його не зупиняли а підійшли до нього, коли він приїхав на продуктовий ринок, розташований по вул. Північнокільцевій у м. Запоріжжі, де він займається реалізацією сільськогосподарської продукції.

Підійшовши до ОСОБА_1 , працівники поліції висловили підозру, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння та керував автомобілем у такому стані.

Після цього, йому запропонували відмовитися від проходження медогляду. При цьому, положення ст. 268 КУпАП, щодо його прав та обов`язків, а також диспозицію ст. 130 КУпАП ніхто не роз`яснював.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративного правопорушення, його захисника адвоката Мульченка Є.В., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено уст. 3 Конституції України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно дост. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст.7 КУпАПніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд (суддя) законодавчо позбавлений права збирати докази вини (брати на себе функції обвинувачення). Це підтверджено не тільки міжнародним правом, але і національної судовою практикою. Принцип диспозитивності є одним із засадничих в українському та міжнародному судочинстві.

Крім того, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

У відповідності до ст.62 Конституції Україниусі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Також, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У порушення зазначених правових норм, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів вини ОСОБА_1 .

Зокрема, допитана у якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що її запросили у якості свідка для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Вона не чула, щоб працівники поліції роз`яснювали ОСОБА_1 його права та обов`язки, а також наслідки в разі ухилення від проходження огляду на предмет стану сп`яніння. Крім того, складання протоколу відбувалося на території продуктового ринку, а не на проїзній частині.

Долучений до матеріалів справи диск із відеозаписом містить 3 відеофайли, з яких неможливо зробити висновок, що ОСОБА_1 керував автомобілем, оскільки є розрив у часі, а також із відео файлів не вбачається, чи ро`яснювалися ОСОБА_1 його права під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, до суду неодноразово викликалися працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення, проте до суду вони не з`явилися.

Пунктом 4 Рішення Ради суддів від 8 червня 2017 року № 34 зорієнтовано суди, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність будь яких норм, до внесення змін до чинного законодавства, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо строків розгляду справ, доцільно застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою з огляду на каральну мету стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 року), у разі прогалин або не врегулювання відносин у КУпАП, необхідно керуватися нормами КПК України.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих у результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Ним встановлено, що, тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»).

Прецедентне право Європейського суду не забороняє посилатися на стадії розслідування кримінальної справи і у випадку, якщо дозволяє характер злочинної дії, на докази, отримані в результаті проведення співробітниками органів внутрішніх справ операцій під прикриттям (наприклад, рішення ЄСПЛ від 15 червня 1992 року у справі «Люді проти Швейцарії»). Однак застосування агентів під прикриттям повинно бути обмежене, співробітники поліції можуть діяти таємно, але не займатись підбурюванням (рішення ЄСПЛ від 9 червня 1998 року у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії»).

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Таким чином, матеріали справи не містять даних про те, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснили йому його процесуальні права та обов`язки, а також наслідки про відмову від проходження обстеження на предмет перебування у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Зазначене свідчить про факт провокації з боку службових осіб поліції, що виключає склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, справа про адміністративне правопорушення № 333/71/22 підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9,38,130,245,247,251-252,266,268,283,280,284,287,289 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5ст. 7 КУпАПпротягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя А.В.Михайлова