Провадження № 33/4808/38/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Павлів В.І.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , пенсіонера,громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок (сімнадцять тисяч гривень нуль копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік., а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2021 о 01 год 28 хв в м. Івано-Франківську на вулиці Північний бульвар, 6 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Note», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Водій відмовився у присутності двох свідків пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці чи в медичному закладі, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає постанову суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує на те, що зміст протоколу не відповідає вимогам закону, висновок суду суперечить фактичним обставинам справи, при ухваленні рішення у справі судом не було об`єктивно та повно досліджені докази у справі.

Зазначає, що у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалось пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою використання спеціального технічного засобу, у пояснення свідків також не вказано, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням технічного засобу. Суть правопорушення в протоколі сформульовано незрозуміло та не зазначено, який порядок проходження огляду на стан сп`яніння було йому запропоновано, о котрій годині та яким технічним засобом і в який спосіб він відмовився від проходження огляду.

Звертає увагу на те, що водієві проходження огляду на визначення стану сп`яніння пропонується не лише усно, а шляхом вручення письмового направлення на огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, в якому має бути вказано конкретний заклад, який входить до переліку, дані про особу, точний час видачі направлення. Лише у разі отримання письмового направлення та відмови від проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Вважає, що в протоколі має бути зазначено дії водія щодо ухилення від огляду. Протокол складався без його участі, лише після його складання свідки засвідчили його відмову від проходження огляду.

Також, апелянт вважає, що направлення на огляд, яке міститься в матеріалах справи і яке нібито вручалось правопорушнику, підлягає сумніву, про що наголошувалось в суді і на що не було звернуто увагу. Наголошує на тому, що направлення на огляд йому не вручалось і він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. Зокрема, звертає увагу на те, що в направленні вже вказано про складання протоколу та про те, що особу доставлено до медичного закладу, хоча насправді його ніхто нікуди не доставляв.

Суд на вказані правопорушення увагу не звернув і не врахував їх при ухваленні постанови суду.

Також вважає, що письмові пояснення свідків також підлягають сумніву, вони є однотипними, на бланках та заповнені одним почерком, складені не власноручно свідками, які не можуть вважатись належними доказами у справі. Клопотання про виклик свідків судом було відхилено.

Окрім того, апелянт зазначає, що судом в судовому засіданні не було оглянуті відеозаписи долучені до матеріалів справи, а тому суд не мав права на них посилатись як на доказ вини ОСОБА_1 .

Апелянт зазначає, що працівниками поліції була порушена процедура знімання події на відео, яка повинна бути безперервною, а не переривчастою. Відеозапис проводився за допомогою технічного засобу №5011, а не тим який вказано в протоколі №5020.

Зазначені обставини вказують на істотне порушення працівником поліції процедури проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

В матеріалах справи не міститься жодного належного доказу щодо відмови водія від встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому в його діях відсутній склад правопорушення.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Павліва В.І., апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення з наступних підстав.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції були перевірені доводи ОСОБА_1 щодо недоведеності його вини у вчиненні правопорушення та відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Так, з мотивувальної частини постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.10.2021 року вбачається, що постанову суду було ухвалено за участю правопорушника ОСОБА_1 та його захисника Павліва В.І.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 та його захисника Павліва В.І. в суді першої інстанції вбачається, що вони заперечували доведеність вини та вказували на те, що водій ПДР України не порушував, претензії та вимогу про зупинку працівників поліції були безпідставні, а працівниками поліції було незаконно застосовано фізичну силу. Вказували, що ОСОБА_1 не перебував у стані сп`яніння, спиртні напої не вживав, знепритомнів, бо розхвилювався., відмовився від огляду на місці та їхати в медичний заклад, щоб не було інфаркту та не був згідний з діями працівників поліції. Направлення працівники поліції не давали, пропозицію пройти огляд на місці та проїхати в медичний заклад чула дружина ОСОБА_1 . Вважали, що відеозаписи, долучені до матеріалів справи були сфабриковані працівниками поліції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висноку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного рішення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №204331 від 15.08.2021, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відеозаписами та усними поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні.

Судом при ухваленні рішення у справі було досліджено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №204331 від 15.08.2021, 15.08.2021 о 01 год 28 хв в м. Івано-Франківську на вулиці Північний бульвар, 6 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Note», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Водій відмовився у присутності двох свідків пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці чи в медичному закладі, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судом також були досліджені в судовому засіданні відеозаписи із нагрудної камери поліцейського, записані на CD-R диск, з яких вбачається, що працівники поліції рухалися в м. Івано-Франківську по центральні дорозі вулиць Північний бульвар - Південний бульвар за автомобілем марки «Nissan Note», н.з. НОМЕР_1 , водій якого не виконував вимоги про зупинку. Після чого було зупинено автомобіль марки «Nissan Note» та запропоновано водію ОСОБА_1 заглушити двигун автомобіля. На запитання поліцейського, чому на вимогу працівників поліції не зупиняв автомобіль, водій ОСОБА_1 відповів, що можливо не чув та не бачив. Також вбачається з відеозапису, що у водія ОСОБА_1 є порушення мови та координації рухів. Водію ОСОБА_1 запропоновано пред`явити документи на транспортний засіб та посвідчення водія та вказано, що зупиняли його автомобіль, оскільки не освітлювався номерний знак.

При дослідженні відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, суд зазначив, що з відеозапису також вбачається, що підійшла дружина ОСОБА_1 , яка просила працівники поліції, щоб відпустили її чоловіка. На прохання працівника поліції пред`явити посвідчення водія та документи на автомобіль, водій, не пред`являючи посвідчення та документи, намагався піти додому, після чого водій надав паспорт. ОСОБА_1 неодноразово намагався відійти з місця зупинки в сторону від працівника поліції. Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці за допомогою приладу «Драгер» на що останній погодився та вказав, що алкогольні напої не вживав. Після чого водій вказав, що йому погано та працівником поліції викликано швидку медичну допомогу. Поліцейським вказано, що є підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває в нетверезому стані, його поведінка не відповідає обстановці. Після чого водій ОСОБА_1 намагався втекти від поліцейського, при цьому штовхаючи поліцейського.

Суд вказав на те, що відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції підтверджено, що спочатку водій ОСОБА_1 погоджувався пройти огляд на місці за допомогою алкотестера «Драгер» та у подальшому у присутності свідків відмовився пройти тест на місці за допомогою алкотестера «Драгер» або проїхати в медичний заклад на огляд визначення стану алкогольного сп`яніння, та поліцейським озвучено в сторону свідків, що ви чули те, що водій відмовився від проходження огляду на місці або їхати в медичний заклад та просив іншого поліцейського відібрати у них пояснення. Також водій ОСОБА_1 просив працівника поліції, щоб надав протокол про відмову від проходження огляду. При цьому поліцейським роз`яснено водію наслідки відмови проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, а також роз`яснено його права і обов`язки. Крім того поліцейським озвучено, що також буде винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за керування автомобілем з неосвітленим номерним знаком. Після приїзду карети швидкої допомоги водій ОСОБА_1 відмовився від надання медичної допомоги та госпіталізації, оскільки дружина є медиком. Крім того дружиною вказано, що їй за нього соромно. У подальшому водію ОСОБА_1 вручено копію протоколу ч.1 ст.130 КУпАП та постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.6 ст.121 КУпАП .

Перевіривши сукупність доказів в справі, суд вважав, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт відмови ОСОБА_1 пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, а тому дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта щодо не дослідження судом долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, та такими, що спростовуються змістом постанови Івано-Франківського міського суду від 19.10.2021 року, оскільки з мотивувальної частини постанови суду вбачається, що судом були в повному обсязі досліджені вказані відеозаписи, ретельно описано хід події та поведінка учасників події.

Суддя при розгляді справи в повному обсязі дослідив доводи ОСОБА_1 про порушення процедури огляду згідно ст. 266 КУпАП та прийшов до обґрунтованого висновку про їх безпідставність та невідповідність фактичним обставинам.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №204331 від 15.08.2021 року, згідно якого водій ОСОБА_1 15.08.2021 о 01 год 28 хв в м. Івано-Франківську на вулиці Північний бульвар, 6 керував транспортним засобом марки «Nissan Note», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Водій відмовився у присутності двох свідків пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці чи в медичному закладі, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором взводу 1 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Шумино С.Я., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою.

В протоколі зазначено, що особу правопорушника було встановлено на підставі паспорта СЕ723904 від 06.05.2015 року.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у суді м. Івано-Франківська.

В протоколі вказано свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зазначенням їх місця проживання та їх власноручними підписами.

Зазначено, що до протоколу додається пояснення свідків, відео з автомобільного реєстратора, відео з камери 5020, направлення на огляд в медичний заклад.

В графі протоколу пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення ОСОБА_1 власноручно написав, що від підпису відмовляється, із поясненням не згідний оскільки немає підтверджень.

В протоколі зазначено, що посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось та тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом не видавався.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомився під підпис.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1), погоджувався з діями працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та розумів зміст обвинувачення, а саме, що протокол складено у зв`язку із його відмовою пройти огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі, протокол йому було зачитано в повному обсязі, ОСОБА_1 власноручно написав пояснення та під підпис ознайомився із змістом протоколу, після чого останньому повідомлено про надання копії протоколу.

Так, долучені до матеріалів справи відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки у відповідності до вимог закону, повідомлено про розгляд справи у суді м. Івано-Франківська, а протокол про адміністративне правопорушення складався та проголошено працівником поліції в присутності ОСОБА_1 і останній був ознайомлений із його змістом та сутністю висунутого проти нього обвинувачення, останній погодився із його змістом під підпис, власноручно написав в ньому пояснення та не відмовлявся від отримання копії протоколу.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він повністю розуміє сутність висунутого обвинувачення, оскільки ознайомлювався з із змістом протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалами провадження в суді першої інстанції, про що свідчить заява ОСОБА_1 із власноручним підписом про їх ознайомлення та отримання фотокопій від 15.09.2021 року (а.с. 12).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний відеозапис було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення та з відеозаписів з відео реєстратора патрульної машини поліції.

Відображена у відеоматеріалах інформація відповідає обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення. Відеозаписи стосуються обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення та оформлення матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що долучені до матеріалів справи відеозаписи не можуть бути визнані належним та допустимим доказом, оскільки в судовому засіданні апеляційної інстанції було встановлено, що відеозапис дійсно стосується обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення та був здійснений за допомогою відео реєстратора поліцейського.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянтом не доведено яким чином дані щодо номеру відео реєстратора працівника поліції, якою фіксувалась подія вчинення правопорушення, має істотне значення для розгляду справи, викликає сумнів стосовно відповідності вищевказаного доказу фактичним обставинам та впливає на вирішення питання щодо допустимості вказаного доказу.

Апеляційний суд, враховуючи обставини за яких було здійснено відеозапис, вважає, що у даному випадку, наявність або відсутність інформації про номер технічного засобу, яким було створено відеозапис, жодним чином не впливає на правову оцінку вищевказаного доказу щодо його допустимості та належності, оскільки достовірність обставин, які ним зафіксовано не викликає сумнівів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний відеозапис було зроблено інспекторами патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення за допомогою наявних технічних засобів.

Зафіксовані відеозаписами обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Зокрема, зі змісту відеозапису з камери відео реєстратора патрульної машини вбачається, що транспортний засіб «Nissan Note», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , був зупинений працівниками поліції за порушення водієм ПДР України. Прицьому, працівники поліції були змушені тривалий час переслідувати транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , оскільки він ігнорував вимоги поліцейських щодо зупинки транспортного засобу. В ході спілкування з водієм, ОСОБА_1 не зміг знайти посвідчення водія транспортного засобу, а тому надав поліцейським паспорт громадянина України.

Зі змісту відеозапису з камери відеореєстратора патрульної машини працівників поліції вбачається, що автомобіль марки «Nissan Note», н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції в ході його переслідування, оскільки водій автомобіля не зупинявся на вимогу працівників поліції, не реагував на проблискові маячки службового автомобіля та не реагував на спецсигнали патрульної машини поліції.

Надалі, на боді камери працівників поліції зафіксовано з`ясування працівниками поліції після зупинки автомобіля «Nissan Note», н.з. НОМЕР_1 , у водія причини не виконання ним вимог працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу.

На відеозаписах з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, пояснював що не зупинив транспортний засіб, оскільки не почув спецсигнали працівників поліції.

Зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_1 з`ясувавши у працівників поліції причини зупинки транспортного засобу, був проінформований працівником поліції про те, що всі дії та сама подія фіксується на запис бодікамери працівників поліції.

Поліцейський пояснив водієві ОСОБА_1 що причиною зупинки транспортного засобу було рух транспортного засобу з не освітленим номерним знаком, після чого попросив надати посвідчення водія та повідомив про виявлені ним ознаки алкогольного сп`яніння при спілкуванні із водієм.

З відеозапису також вбачається, що на місце події підійшла дружина ОСОБА_1 , яка просила працівників поліції, щоб відпустили чоловіка, пояснила що вони проживають по даній адресі і вона хвилювалась за чоловіка, оскільки тривалий час не могла до нього додзвонитись. На прохання працівника поліції пред`явити посвідчення водія та документи на автомобіль, водій, не пред`являючи посвідчення та документи, намагався піти додому.

На відеозаписах зафіксовано, що ОСОБА_1 неодноразово намагався відійти з місця зупинки в сторону від працівників поліції та ухилявся від спілкування із ними. Поліцейським було озвучено, що у них є підозра про те, що ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані, оскільки має певні ознаки алкогольного сп`яніння. Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці за допомогою приладу «Драгер», на що останній погодився та вказав, що алкогольні напої не вживав. Однак, через декілька хвилин водій ОСОБА_1 вказав, що йому погано, після чого працівником поліції викликано карату швидкої допомоги.

На відеозаписі зафіксовано, що після оголошення працівником поліції про виникнення у нього підозри щодо перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, водій ОСОБА_1 намагався втекти від поліцейського, при цьому штовхаючи поліцейського. На запитання поліцейського, чи чоловік тверезий, дружина ОСОБА_1 відповіла, що чоловік зустрівся з товаришем, який приїхав з-за кордону, просила поліцейських з розумінням поставитися до ситуації, те що її чоловік переніс інфаркт, хворів на Ковід і йому не можна вживати спиртні напої.

Також відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції підтверджено, що спочатку водій ОСОБА_1 погоджувався пройти огляд на місці за допомогою алкотестера «Драгер» та у подальшому у присутності свідків відмовився пройти тест на місці за допомогою алкотестера «Драгер» або проїхати в медичний заклад на огляд визначення стану алкогольного сп`яніння.

Поліцейським звернуто увагу та озвучено в сторону свідків, що водій ОСОБА_1 в їхній присутності відмовився від проходження огляду на місці або їхати в медичний заклад та просив іншого поліцейського відібрати у них пояснення. При цьому поліцейським роз`яснено водію наслідки відмови проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, а також роз`яснено його права і обов`язки. Крім того поліцейським озвучено, що також буде винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за керування автомобілем з неосвітленим номерним знаком. Після приїзду карети швидкої допомоги водій ОСОБА_1 відмовився від надання медичної допомоги та госпіталізації, оскільки дружина є медиком.

На відеозаписах також зафіксовано оголошення ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення ч.1 ст.130 КУпАП, зафіксовано роз`яснення водію щодо заповнення даних у графах протоколу та з`ясовано чи розуміє він зміст протоколу, на що останній відповів ствердно. ОСОБА_1 власноручно написав пояснення у протоколі, що також зафіксовано на відео, а також те, що останній власноручно підписав протокол після ознайомлення із його змістом.

Також, відеозаписи містять дані про складання постанови на ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.6 ст.121 КУпАП, за отримання якої останній також власноручно розписався.

Таким чином, ОСОБА_1 на неодноразові пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та у медичному закладі категорично відмовлявся та погоджувався із порушенням ПДР України при керуванні транспортним засобом.

За таких обставин, працівник поліції, враховуючи процесуальну поведінку водія транспортного засобу та наявність підозри в тому, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбувались, не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що вказаним відеозаписом зафіксовані обставини, які пов`язані із звинуваченням його у вчиненні адміністративного правопорушення, однак вважав, що вказаний відеозапис не може бути визнаний допустимим доказом, оскільки не має відповідного електронного підпису.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 та його захисника Павліва В.І. на відповідний правовий висновок другого апеляційного адміністративного суду, зроблений в межах розгляду конкретної справи, стосовно того, що матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст.99 КАС України, а тому повинні бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що передбачає наявність ознак цифрового підпису автора.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що провадження по справах про притягнення до адміністративної відповідальності здійснюється відповідно до вимог діючого КУпАП , а тому суд не керується вимогами КАС України та враховує судову практику, єдність якої, відповідно до вимог ст. 38 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» забезпечує Верховний Суд України у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту пояснень наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він визнає, що керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та в медичному закладі. Однак, вважає, що його відмова від проходження огляду на сп`яніння не була зафіксована у встановленому законом порядку та була здійснена за відсутності відповідного направлення до медичного закладу.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини справи та наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Суд виходить із сукупності доказів, які досліджені судом апеляційної інстанції та приходить до висновку, що відео записи долучені до матеріалів справи стосуються обставин вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

Перевіряючи вищевказані доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний установлений законом огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Разом з тим, зі змісту матеріалів справи та відеозаписів долучених до матеріалів справи вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 було те, що він керував транспортним засобом без належного освітлення номерного знаку автомобіля, передбаченого ПДР України.

Зі змісту відеозапису з відеореєстраторів з нагрудних камер працівників поліції, які долучені до матеріалів справи вбачається, що поліцейським було вказано причину зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , з чим останній погодився та не заперечував щодо несправності автомобіля.

Зокрема, до матеріалів справи долучено копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №498456 від 15.08.2021 року (а.с.4), у відповідності до якої на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу за порушення вимог ст. 121 ч.6 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в КНП «ПНЦ ІФ ОР» (а.с.3), складеного о 01.49 год. 15.08.2021 року у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Зазначено, що особу встановлено на підставі паспорта громадянина України НОМЕР_2 . Огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із його відмовою. Відповідно до вказаного направлення на огляд водія ОСОБА_1 направлявся до медичного закладу для проведення відповідного огляду на стан сп`яніння, однак від проведення огляду останній відмовився.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог закону направлення на огляд водія транспортного засобу є правовим документом, який надає право лікарю медичного закладу провести огляд на стан сп`яніння водія транспортного засобу відповідно до вимог ст.266 КУпАП. Обов`язок доставити водія транспортного засобу до медичного закладу покладається на поліцейського, у зв`язку з чим відсутня необхідність у врученні направлення на медичний огляд правопорушнику.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння може бути здійснена як під час проведення такого огляду так і до початку його проведення, оскільки факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1 , відмовляючись від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності.

Апеляційний суд враховує обставини за яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння і вважає, що стан здоров`я дозволяв йому пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.2), з яких вбачається, що вони 15.08.2021 року були запрошені працівниками бути присутніми в якості свідків і в їхній присутності водій ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці в їхній присутності відмовився у встановленому законом порядку проїхати у медичний 0аклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що засвідчили своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення. Пояснення свідками підписано власноручно.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні .

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків в частині обставини проведення огляду на стан сп`яніння не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки у тому разі, коли огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським без застосування технічних засобів відеозапису.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Таким чином, з долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції. вбачається, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі не погодився.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції адвокат Павлів В.І, який діє в інтересах ОСОБА_1 просить також скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати, оскільки судом безпідставно стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в користь держави.

Свої вимоги захисник адвокат Павлів В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , мотивує тим, що суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_1 судовий збір, оскільки він є інвалідом другої групи та відповідно п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Згідно фотокопії посвідчення НОМЕР_3 видане 19.12.2019 року Департаментом соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 має другу групу інвалідності. Слід зазначити, що дане посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України.

Таким чином, на день розгляду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього стягнення та судового збору на користь держави 19.10.2021 року ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, а отже на момент ухвалення постанови суду звільняється від стягнення судового збору.

Положення п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення з ОСОБА_1 судового збору є обґрунтованими, оскільки на момент ухвалення постанови суду ОСОБА_1 був особою з інвалідністю другої групи.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

У зв`язку з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова судді місцевого суду - зміні як така, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП змінити та виключити з постанови стягнення судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп. на користь держави.

Звільнити ОСОБА_1 на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору.

В іншій частині постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв