Справа №478/594/22 пров. №3/478/343/2022
П о с т а н о в а
І м е н е м У к р а ї н и

07.09.2022 року Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Сябренко І.П., за участю секретаря Поліщук С.П. розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олевськ Житомирської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , військовослужбовця капітана оперативного чергового відділення бойового управління командного пункту центру управління штабу,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.17210 КУпАП,

В с т а н о в и в:

З протоколу про військове адміністративне правопорушення серії 4350 №17 від 06.08.2022 року вбачається, що 06.08.2022 року о 10 год. 00 хв. капітан ОСОБА_1 відмовився виконувати вимоги командира, під час дії воєнного стану.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.17210 КУпАП як відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.

Про місце і час розгляду справи ОСОБА_1 був сповіщений належним чином. Враховуючи те, що будь-яких заяв від ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи та поважність причин неявки суд не отримував, останній був обізнаний про складання відносно нього протоколу про військове адміністративне правопорушення, належним чином повідомлений про розгляд справи, будь-яких дій з його боку, спрямованих на визначення результату розгляду справи відносно нього, не вчинялось, тому в силу ч.1 ст.268 КУпАП справа розглядається за його відсутності.

Захисник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.17210 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, приходжу такого висновку.

За приписами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом.

Статтею ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.17210 КУпАП передбачено настання адміністративної відповідальності за відмову від виконання законних вимог командира (начальника).

Диспозиція ч.2 ст.17210 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

Так, Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022, відповідно до п.п.1, 17, 20 ч.1 ст.106, ст.112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII, на території України оголошено про проведення загальної мобілізації.

Таким чином, з моменту прийняття Президентом України Указу від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні настав особливий період і Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст.9 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі по тексту Статут) військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами. Стаття 11 розділу І частини І Статуту встановлює загальні обов`язки військовослужбовців. Відповідно до п.3 ст.11 розділу І частини І Статуту на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини. Згідно ст.16 розділу І частини І Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 28 розділу І частини І Статуту встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України. Відповідно до ст.30 розділу І частини І Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків відання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Стаття 35 розділу І частини І Статуту встановлює, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Відповідно до ст. 37 розділу І частини І Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтею 26 розділу І частини І Статуту встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Вимогами ст.251 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, крім іншого, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

З рапорту командира 2 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 01.08.2022 року вбачається, що останній клопоче перед вищим командуванням про призначення службового розслідування по факту знищення майна геоінформаційної служби, а саме навігатора Garmin 66s 3 компл., який мав місце під час бойового завдання 26.07.2022 року поблизу н.п. Білогірка (Херсонська область) під час артилерійських обстрілів противником.

З рапорту командира 1 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону капітана ОСОБА_4 від 01.08.2022 року вбачається, що останній клопоче перед вищим командуванням про призначення службового розслідування по факту знищення майна геоінформаційної служби, а саме навігатора Garmin 66s 4 компл., який мав місце під час бойового завдання 24.07.2022 року поблизу н.п. Білогірка (Херсонська область) під час артилерійських обстрілів противником.

З рапорту головного сержанта розвідувального взводу 1 аеромобільного батальйону старшого сержанта ОСОБА_5 від 01.08.2022 року вбачається, що останній клопоче перед вищим командуванням про призначення службового розслідування по факту знищення майна геоінформаційної служби, а саме навігатора Garmin 66s 1 компл., який мав місце під час бойового завдання 26.07.2022 року поблизу АДРЕСА_2 ) під час артилерійських обстрілів противником.

За даними протоколу про адміністративне правопорушення серії 4350 №17 від 06.08.2022 року, 06.08.2022 року о 10 год. 00 хв. капітан ОСОБА_1 відмовився виконувати вимоги командира, під час дії воєнного стану, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.17210 КУпАП.

З письмових пояснень ОСОБА_1 , які маються в матеріалах справи вбачається, що він від виконання наказу не відмовлявся. Пояснивши це тим, що не зможе провести службове розслідування, у зв`язку з поганим здоров`ям, а саме із зором та пред`явив посвідчення інваліда ІІ-групи і довідку ВЛК, де вказано, що він має проблеми із зором.

Так, у протоколі щодо ОСОБА_1 не розкрито об`єктивної сторони, суті правопорушення, передбаченого ч.2 ст.17210 КУпАП, а саме не зазначено якого конкретно командира наказ про проведення службового розслідування не було виконано, коли саме така вимога була поставлена, в якій формі, строки її виконання, як саме наказ повинен був виконаний, в чому саме полягала відмова чи непокора.

Положеннями ч.2 ст.17210 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність настає за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.17210 КУпАП, складає відкрита відмова виконати наказ командира (начальника) - непокора, що передбачає наявність заяви (усної чи письмової) підлеглого про його небажання виконувати наказ, або інше демонстративне його невиконання, яке може супроводжуватись будь-якими репліками чи здійснюватися мовчки. Від непокори слід відрізняти випадки суперечки, коли підлеглий вступає в обговорення наказу, виявляючи своє незадоволення у зв`язку з його отриманням, але врешті-решт наказ виконує та інше умисне невиконання наказу полягає у тому, що підлеглим наказ начебто приймається до виконання, але насправді не виконується. Невиконання наказу може полягати: а) у діях, вчиняти які наказ прямо забороняв; б) невиконанні дій, які мали бути виконані згідно з наказом; в) у виконанні таких дій з порушенням встановлених наказом строків та інших обов`язкових умов їх виконання. Правопорушення вважається закінченим, залежно від форми його вчинення, з моменту відмови виконати наказ начальника або з моменту його фактичного невиконання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що матеріали справи не містять фактичних даних, які б підтверджували сам факт відкритої відмови - непокори, або факт умисної відмови ОСОБА_1 від виконання наказу командира, таким чином встановити одну із складових адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.17210 КУпАП, а саме наявність вчинення відкритої або умисної відмови від виконання законних вимог командира (начальника), неможливо.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Вказані вище обставини в сукупності дають підстави для висновку про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172 10 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

За змістом п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При таких обставинах, враховуючи засади законності та презумпції невинуватості, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прихожу висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.17210 КУпАП, що є підставою для закриття провадження по справі у відповідності з положеннями п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст. 276-280, 283-285 КУпАП, суддя

П о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.17210 КУпАП закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення

Суддя І.П. Сябренко