Справа №: 148/1916/22
Провадження № 3/148/1365/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Дамчук О.О. розглянувши матеріали, які надійшли від Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, не працюючої фармацевтом, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась,

за ст. 184 ч. 1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 188786 від 03.11.2022, встановлено, що ОСОБА_1 , ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків по вихованню та навчанню своєї доньки ОСОБА_2 , 2006 року народження, яка 03.11.2022 близько 00:20 години перебувала у м. Тульчин по вул. М.Леонтовича, чим порушила вимоги п. 5 ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що своїми діями, ОСОБА_1 , вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена відповідальність. Склад адміністративного правопорушення складає: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона, умисел.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Із доданої до протоколу копії паспорта громадянки ОСОБА_2 , встановлено, що остання народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-ІІІ, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У частині 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 визначено, «не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя» полягає у наступних діях та бездіяльності, а саме: не забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуванні з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприянню засвоєння дитиною загальновизнаних норм моралі; не проявлення інтересу до її внутрішнього світу; не створенні умов для отримання дитиною освіти.

Аналіз приписів Закону України «Про освіту» та Закону України про «Охорону дитинства» дає змогу дійти висновку, що під невиконанням обов`язків щодо виховання та навчання дитини варто розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання та навчання неповнолітніх. Ухилення батьків та осіб, що їх замінюють, від виконання своїх обов`язків може виражатись у тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, створення необхідних умов для своєчасного одержання ними освіти, успішного навчання, підготовки до трудової діяльності тощо.

Об`єктом адміністративного правопорушення за даною статтею, є суспільні відносини, що складаються в процесі реалізації конституційних та інших прав неповнолітнього, передбачених законодавством.

Отже, правовою підставою для покладення відповідальності на батьків за ч.1 ст. 184 КУпАП, є наявність ознак та елементів складу правопорушення, що полягає в невиконанні батьками чи іншими особами, які їх замінюють, обов`язків щодо утримання, виховання, навчання, захисту прав та інтересів неповнолітніх, тобто обмежуються законні права та інтереси дитини, у зв`язку з чим неповнолітній визнається потерпілим.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення полягає у ставленні до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - це психічне ставлення батька, матері до протиправної поведінки щодо їх виконання. Відповідальність у цьому випадку настає, у разі якщо батьки розуміли та усвідомлювали свої дії (бездіяльність), передбачали негативні наслідки своїх дій і керували ними, маючи при цьому юридичну та фактичну можливість.

Із аналізу частини 1 статті 184 КпАП України вбачається, що складом адміністративного правопорушення є ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. До 01.01.2020 дана стаття не мала кваліфікуючих ознак і включала в себе однакову відповідальність батьків, зокрема при вчиненні неповнолітнім діянь, які містили склад адміністративних чи кримінальних правопорушень. Однак Верховна Рада Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 03.07.2018 року внесла зміни та встановила кваліфікуючі ознаки об`єктивної сторони правопорушення, розмежовуючи статус дитини, де за частинами 1-2, 5-7 - це потерпілий (тобто дитина сама не вирішує свою долю та не вчиняє будь-яких активних дій, відсутній умисел на вчинення протиправних діянь, в даному випадку дитина не може себе захистити від настання негативних наслідків), а за частинами 3-4 - це неповнолітня дитина зі чітко встановленим законодавцем віком, яка сама своїми активними діями вчиняє правопорушення (неповнолітня дитина сама приймає рішення на порушення приписів закону, в наявності умисел на вчинення протиправних діянь).

Статтею 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: п.5 - запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування.

Як встановлено в судовому засіданні складом адміністративного правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 03.11.2022 близько 00:20 години ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 16 років, перебувала у м. Тульчині по вул. М.Леонтовича, чим порушила вимоги п.5 ч.1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», тобто порушила передбачену законом заборону перебування на вулицях громадських місцях в період з 24:00 до 05:00 години.

Статтею 12 КУпАП та статтею 22 КК України встановлено, що адміністративній та кримінальній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення правопорушення шістнадцятирічного віку.

Стаття 25 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначає, що особи, винні у порушенні вимог або невиконанні заходів правового режиму воєнного стану, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Слід наголосити, що суддя розглядаючи справу про адміністративне правопорушення не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення та робити перекваліфікацію правопорушення. Адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч.1 та ч.2 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

З цих підстав суд приходить до стійкого переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки ОСОБА_2 не постраждала від неправомірних дій або бездіяльності своєї матері, що слугували підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, а навпаки, маючи вік з якого настає адміністративна (кримінальна) відповідальність, своїми діями вчинила порушення закону та в даному випадку повинна сама відповідати за вчинене правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 38, 184 ч. 1, 221, 245, 247 ч.1 п.1, 251-252, 268, 283, 287 КУпАП суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі № 148/1916/22 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КпАП України закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Суддя О.О. Дамчук