Справа № 559/2206/22
Провадження № 3-зв/559/1/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 м. Дубно

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Панчук М.В., розглянувши заяву про самовідвід головуючого судді Ральця Руслана Васильовича у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

головуючим суддею Ральцем Р.В. заявлено самовідвід у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП. В обґрунтування поданої заяви вказує, що головуючий суддя Ралець Р.В. з жовтня 2016 року по серпень 2022 року обіймав посаду голови Дубенського міськрайонного суду Рівненської області та представляв суд у відносинах з органами місцевого самоврядування, де ОСОБА_1 є Дубенським міським головою, так і безпосередньо з ОСОБА_1 , як очільником міста Дубно та особисто його знає. Разом з тим, наведені обставини можуть викликати сумніви у стороннього спостерігача в неупередженості та об`єктивності розгляду справи, що вбачає перепоною у можливості розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Головуючий суддя Ралець Р.В. в судове засідання для розгляду заяви про самовідвід від справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не з`явився, подав із заявою про самовідвід клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши подану заяву про самовідвід, зробив такі висновки.

Згідно з ч.1 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на підставі Конституції законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

За вимогами ст. 246 КУпАП, порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Кодекс про адміністративні правопорушення не містить законодавчо визначеної норми щодо самовідводу у справах про адміністративні правопорушення, тому в даному випадку суд вважає за можливе застосувати аналогію права.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У п. 3.4 та п. 3.6. свого рішення від 11.10.2011 р. (справа № 10-рп/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від кримінального правопорушення полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно вимог ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно ст. 6 п.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.2006 у справі «Білуга проти України» від 28.10.1998 у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України» суд зазначив, що відповідно до ст. 6 п. 1 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

У відповідності до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до яких об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Інститут відводу має важливе значення для реалізації демократичних принципів судового процесу, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне вирішення справи. Норма про відвід (самовідвід) гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

З огляду на встановлені підстави самовідводу головуючого судді Ральця Р.В. від розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , з метою виключення сумніву щодо об`єктивного, безстороннього розгляду справи та для забезпечення умов, за яких у будь-кого не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, суддя дійшов висновку про задоволення заяви головуючого судді Ральця Р.В. про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення № 559/2206/22.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 75, 80 КПК України, ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 245-246, 283-285 КУпАП, суддя

постановив:

заяву про самовідвід головуючого судді Ральця Руслана Васильовича у справі про адміністративне правопорушення № 559/2206/22 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - задовольнити.

Відвести головуючого суддю Ральця Руслана Васильовича від участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Справу № 559/2206/22 передати до канцелярії Дубенського міськрайонного суду для проведення повторного автоматичного розподілу справи автоматизованою системою документообігу суду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя М.В. Панчук