Справа № 308/4348/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

13.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала потерпіла ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 вересня 2019 року провадження відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 ,

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу цього адміністративного правопорушення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 233782 від 12.04.2019 ОСОБА_2 ставилось за вину те, що вона 12 квітня 2019 року о 19:00 год по вул. І. Франка, 1«в» у м. Ужгород, керуючи транспортним засобом марки «Ауді А4», номерний знак НОМЕР_1 , у порушення вимог пункту 10.4. Правил дорожнього руху України, при здійсненні повороту ліворуч, не надала дорогу зустрічному транспортному засобу марки «Вольксваген Гольф 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_3 , який рухаючись у зустрічному напрямку вимушений був екстрено гальмувати, уникаючи дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого останній здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , через що транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

У постанові суду першої інстанції вказується на те, що оскільки зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди на транспортному засобі марки «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_4 , відсутні пошкодження та відсутня на схемі точка зіткнення її транспортного засобу з іншим автомобілем, тому в діях ОСОБА_2 відсутній склад цього адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із постановою судді, потерпіла ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування постанови та ухвалення нової про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що її не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, що призвело до порушення її прав. Посилається і на те, що судом неповно та необ`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, не допитано свідків, а тому оскаржувана постанова судді не може вважатись законною й обґрунтованою. Просить її скасувати та притягнути до адміністративної відповідальності особу, яка скоїла правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_1 , неявка якої, беручи до уваги приписи ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності апелянтки, апеляційний суд бере до уваги те, що апелянтка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явились, також той факт, що розгляд справи неодноразово відкладався, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від апелянтки не надходило. У цьому контексті апеляційний суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», який у своєму рішенні чітко наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження.

Доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими. Апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянткою був пропущений через поважні причини. Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений строк.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справи «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України». Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Так, з матеріалів справи убачається, що під час розгляду справи у місцевому суді потерпіла ОСОБА_1 участі не брала, копію оскаржуваної постанови від 11 вересня 2019 року їй було надіслано лише 17.10.2019, при цьому відомостей про отримання нею копії судового рішення у матеріалах справи немає. Отже, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає доводи апелянтки про те, що зі змістом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 ознайомилась поза межами встановленого законом строку, є не спростованими, а тому заслуговують на увагу. Відтак, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, твердження про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу, поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що відсутність вини у діях ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

В силу вимог п. 1.4 ПДР, кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 233782 від 12.04.2019 вбачається, що 12 квітня 2019 року, о 19 год 00 хв, по вул. І. Франка, 1«в» у м. Ужгород, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Ауді А4», номерний знак НОМЕР_1 , у порушення вимог пункту 10.4. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) при здійсненні повороту ліворуч, не надала дорогу зустрічному транспортному засобу марки «Вольксваген Гольф 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_3 , який рухаючись у зустрічному напрямку, вимушений був екстрено гальмувати, уникаючи дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого останній здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , через що транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

У схемі місця ДТП від 12.04.2019, відображено, що по вул. І. Франка, 1«в» у м. Ужгород, відбулося зіткнення транспортних засобів - автомобілів марки «Вольксваген Гольф 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_3 , який рухаючись у зустрічному напрямку, вимушений був екстрено гальмувати, уникаючи дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого останній здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 .

Зі схеми місця ДТП також убачається, що у автомобіля марки «Ауді А4», номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала ОСОБА_2 відсутні механічні пошкодження. У транспортного засобу марки «Вольксваген Гольф 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 наявні пошкодження переднього бамперу, піддону, правої передньої фари, решітки радіатора, каркасу авто. Автомобіль марки «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить потерпілій ОСОБА_1 у результаті ДТП отримав механічні пошкодження заднього бампера, кришки багажника, задньої правої фари, правого заднього крила.

При цьому, у схемі місця ДТП відсутня точка зіткнення транспортного засобу марки «Ауді А4», номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала ОСОБА_2 з іншим автомобілем. Своїми підписами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 засвідчили, що відображені у схемі дані відповідають фактичним обставинам, які мали місце (а. с. 3).

З пояснень водійки автомобіля марки «Ауді А4», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , убачається, що вона, керуючи транспортним засобом, рухаючись по вулиці Івана Франка в Ужгороді, шукала вільне місце для паркування автомобіля. Побачивши вільне місце, увімкнула лівий покажчик повороту, зупинилась, щоб пропустити зустрічну машину. Також побачила, що на шаленій швидкості їде автомобіль марки «Вольксваген Гольф 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_3 , водій якого не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Почекавши деякий час, щоб оговтатись від шокового стану, ОСОБА_2 закінчила маневр та зайняла місце на парковці (а. с. 5).

Зі слів водія автомобіля марки «Вольксваген Гольф 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , останній їхав вулицею Івана Франка, побачивши, що водій автомобіля марки «Ауді А4», номерний знак НОМЕР_1 , увімкнувши лівий покажчик повороту має намір здійснити маневр повороту на зустрічну для нього смугу, задля уникнення зіткнення ОСОБА_3 здійснив поворот праворуч, у результаті чого відбувся удар у припаркований транспортний засіб марки «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить потерпілій ОСОБА_1 (а. с. 6).

З пояснень потерпілої ОСОБА_1 убачається, що, почувши сигнал автосигналізації, стала свідком того, що її транспортний засіб пошкоджено - належний їй автомобіль вдарив транспортний засіб марки «Вольксваген Гольф 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а. с. 7).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення та не бере до уваги твердження апелянтки про те, що судом не з`ясовано фактичні обставини справи, адже винуватицею ДТП є саме ОСОБА_2 . Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Так, пунктом 10.4 ПДР передбачено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази на предмет належності, достатності та достовірності вважає, що місцевий суд, закриваючи провадження у справі, обґрунтовано встановив, що докази, які містяться у матеріалах справи свідчать про те, що дії ОСОБА_2 не знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням вищевказаної ДТП.

Так, дослідивши зміст схеми місця ДТП, апеляційний суд встановив, на транспортному засобі «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_4 , відсутні пошкодження автомобіля у результаті ДТП, окрім того, у схемі не вказано, де саме була точка зіткнення її транспортного засобу з іншим автомобілем.

Наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено невідповідність дій водійки ОСОБА_2 вимогам пункту 10.4 ПДР, що з технічної точки зору могли бути у причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди, адже саме транспортний засіб під керуванням водія автомобіля марки «Вольксваген Гольф 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 здійснив наїзд на транспортний засіб марки «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить потерпілій ОСОБА_1 . За таких обставин, невиконання вимог п. 10.4. ПДР водійкою ОСОБА_2 є недоведеним поза розумним сумнівом. Недоведеність винуватості у вчиненні правопорушення свідчить про відсутність складу правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, які мають значення для встановлення істини у справі, розглянув справу з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом першої та апеляційної інстанції доказами.

Крім того, під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 пояснила, що не вважає себе винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, адже вона перед здійсненням маневру повероту ліворуч, увімкнула лівий покажчик повороту та зупинилась, щоб пропустити зустрічний автомобіль марки «Вольксваген Гольф 4», який їхав на шаленій швидкості. Водій вказаного транспортного засобу, як згодом з`ясувалося це був ОСОБА_3 , не впорався з керуванням та допустив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Почекавши деякий час, щоб оговтатись від шокового стану, ОСОБА_2 закінчила маневр та зайняла місце на парковці. Разом з тим, апелянткою не надано жодних доказів, які можуть ставити під сумніви достовірність пояснень ОСОБА_2 . Тому, на переконання апеляційного суду, пояснення ОСОБА_2 заслуговують на увагу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку матеріалам справи та прийняв законне та обґрунтоване рішення про відсутність у діях ОСОБА_2 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення.

При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд бере до уваги таке.

Так, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що вина водійки ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджується беззаперечними доказами, що містяться у матеріалах справи; що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження вини ОСОБА_2 вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце під час ДТП за участі транспортних засобів під керуванням водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність у діях ОСОБА_2 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, а також не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подала потерпіла ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 вересня 2019 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН