ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/807/434/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , захисника адвоката Маншиліна О.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Маншиліна О.В. на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_1 , 18.11.2021 о 00 год. 05 хв., у м. Запоріжжі по вул. Яценко, 14-а, керував транспортним засобом Ноnda FR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога, та підтверджується висновком медичного закладу №5892 від 18.11.2021. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві.

Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Маншилін О.В. вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем під час події.

ОСОБА_1 у день та час, які вказані у протоколі, не керував автомобілем, а лише знаходився на передньому пасажирському сидінні, праворуч від водія, автомобілем керувала інша особа.

Відеозаписи події не є безперервними, що в свою чергу не дозволяє встановити хронологію подій.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про виконання працівником поліції вимог ст. 265-1, ч. 1 ст. 266 КУпАП.

Апелянт наголошує, що проведення огляду за допомогою тесту є сумнівним, оскільки заклад охорони здоров`я не надав жодної інформації щодо сертифіката відповідності та повірки, яким було здійснений огляд.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Маншилін О.В. підтримали апеляційну скаргу без доповнень та просили її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №276706, ОСОБА_1 , 18.11.2021 о 00 год. 05 хв., у м. Запоріжжі по вул. Яценко, 14-а, керував транспортним засобом Ноnda FR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані нарктичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога, та підтверджується висновком медичного закладу №5892 від 18.11.2021. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Направленням водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.2) встановлено, що у водія ОСОБА_1 працівниками поліції було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння: порушення мови, порушення координації рухів, звужені зіниці очей.

Актом огляду (а.с.42) за №5892 від 18 листопада 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 має клінічні ознаки наркотичного сп`яніння. Пройшов огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння. Результат огляду є позитивним.

Результатами імунохроматографічного дослідження від 18 листопада 2021 року (а.с.43) встановлено, що у біологічних відділеннях ОСОБА_1 виявлено наркотичні речовини.

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння №5892 від 18 листопада 2021 року (а.с.3) підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан наркотичного сп`яніння у КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР за результатами обстеження лікар ОСОБА_2 встановив, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

Зі вказаними у протоколі про адміністративне правопорушення обставинами, зокрема із тим, що ОСОБА_3 перебуває за кермом транспортного засобу у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджено висновком лікаря - нарколога він погодився, і засвідчив це своїми підписами у процесуальних документах, цей факт зафіксований на відеозаписі з бодікамер поліцейських, який міститься на DVD-диску, що наявний у матеріалах справи.

Вищенаведені докази, які є належними, допустимими та достатніми, - зібрані відповідно до вимог КУпАП, позаяк порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 "а" ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівник патрульної поліції був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.

Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що у лікаря, який проводив огляд ОСОБА_3 на стан наркотичного сп`яніння та склав висновок про перебування ОСОБА_3 у стані наркотичного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаного документу, а також для обмови у перебуванні у такому стані. На підтвердження таких даних також відсутні які-небудь відомості.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких відомостей про застосування щодо ОСОБА_3 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейський та лікар діяли у межах наданих їм повноважень.

Апеляційний суд на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи, визнає такими, що не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 не здійснював керування транспортним засобом, оскільки відеозаписом «» встановлено, що водія ОСОБА_3 зупинили працівники поліції. Під час спілкування в останнього було виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. Водій ОСОБА_3 не заперечував, що саме він здійснював керування транспортним засобом.

ОСОБА_1 під час події не повідомляв, що інша особа, а не він, була водієм автомобіля.

В сукупності вказані обставини та докази дають підстави для єдиного висновку, що саме ОСОБА_1 був водієм автомобіля під час події.

З приводу доводів, що відеозаписи не є доказами в справі, оскільки не є безперервними, апеляційний суд зазначає наступне.

Дійсно відеозаписи події не є безперервними, як того вимагають відомчі підзаконні акти МВС України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що враховуючи обставини справи, вказані відеозаписи автоматично не можуть визначатись недопустимими доказами, оскільки на них в достатній мірі зафіксовано обставини події, поведінку ОСОБА_1 на місці зупинки, процедуру проходження ним огляду на визначення стану сп`яніння.

Порушення принципу безперервності відеозапису в описаному моменті не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки сторона захисту підтвердила достовірність обставин, зафіксованих на відео, не повідомила суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки. Суд відхиляє цей аргумент також з тих мотивів, що визнання недопустимим вагомого доказу, який фіксує повну картину розвитку подій через недотримання принципу безперервності лише в один момент часу, про який не заявлено, що він приховує важливі обставини, є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, відсутність найменування технічного приладу, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Тобто, наявність в матеріалах справи фрагментів відеозаписів та інших матеріалів справи, які узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п.2.9 «а» ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, наголошено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Маншиліна О.В., залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/12711/21