ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 542/1066/22

Провадження № 3/542/493/22

20 вересня 2022 року смт Нові Санжари

Суддя Новосанжарського районного суду Полтавської області Кашуба М.І., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя: АДРЕСА_1 , працюючого водієм «АРЗСП ГУ ДСНС»,

за ст. 124 КпАП України,

в с т а н о в и в :

22.08.2022 зазначений адміністративний матеріал надійшов з Новосанжарського ВП №3 ГУНП в Полтавській області для розгляду по суті.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №107344 від 10.08.2022 вказано, що 14.05.2021 о 18 год 50 хв на а/д М-22 30 км ОСОБА_1 керуючи мотоциклом марки Zongshen ZS250-5, рухаючись по головній дорозі у напрямку м. Кременчук, в цей час із лівої сторони із другорядної дороги у напрямку руху ОСОБА_1 виїхав автомобіль марки ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який створив перешкоду для руху ОСОБА_1 , який у свою чергу не вжив заходів для зменшення швидкості або зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, у результаті чого сталося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 надав заяву про розгляд адміністративного матеріалу відносно нього за його відсутності, вину не визнав. Також надав письмові пояснення, в яких вказав, що Новосанжарським районним судом (суддя Шарова - Айдаєва О.О.) розглядається кримінальне провадження № 1000124 від 15.05.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_2 .

Зазначив, що 14 травня 2021 року близько 19.00 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2108, порушив Правила дорожнього руху при виїзді з другорядної дороги на головну, не переконавшись, що маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив зіткнення з мотоциклом Zongshen ZS250-5державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а транспортний засіб був пошкоджений. Підставою для складання адміністративного протоколу, який на даний час є предметом судового розгляду, є постанова про закриття кримінального провадження від 26 липня 2022 року, винесена слідчим, в якій міститься посилання на висновок судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ - 19/117-21/11988-ІТ від 05.10.2021 року, якою встановлена його винуватість у скоєнні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП.

Вказав, що зазначений документ не може слугувати доказом по справі, що розглядається, оскільки йому не надана оцінка судом при розгляді кримінального провадження, де він має бути оцінений в сукупності з іншими доказами, з`ясоване питання щодо його належності та допустимості. Так, в основу висновку експерт поклав дані з відеореєстратора свідка, достовірність яких не перевірена ні експертом, ні судом, не встановлена їх автентичність, не з`ясовано, чи не було стороннього втручання в даний запис тощо, тим більше, що він має неспівпадіння в часі з тими подями, які є предметом судового розгляду. Інших доказів, крім вказаного висновку, в матеріалах провадження не існує.

Зазначив, що керуючи транспортним засобом - мотоциклом Zongshen ZS250-5 державний номерний знак НОМЕР_2 , він рухався в повній відповідності Правилам дорожнього руху, займаючи крайню праву смугу автодороги, не перевищуючи дозволеної шкидкості та ін. Побачивши, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 раптово почав рух в його бік, він максимально намагався уникнути зіткнення, прийняв праворуч, внаслідок чого мотоцикл потрапив у кювет. Навпаки, лише діями водія ОСОБА_2 була створена аварійна ситуація, лише його дії призвели до таких наслідків. Саме ОСОБА_2 повинен був рухатись, не створюючи небезпеку чи перешкоду для руху, загрожуючи життю або здоров`ю громадян, завдаючи матеріальних збитків, як це передбачено п. 1.5 Правил дорожнього руху.

Вважав, що будь-які об`єктивні докази його винуватості у справі відсутні, тому справа має бути закрита у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення.

Суд, оцінивши дані протоколу про адміністративне правопорушення, додані до нього документи, письмові пояснення ОСОБА_3 , за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі- ПДР), що кореспондується з п. 1.9 ПДР на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до п. 16.11 ПДР, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Положеннями п. 12.3 ПДР, визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Водночас, відповідно до п.1.4, 1.5 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Відповідно до п.1.10 ПДР:

-безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах;

- видимість у напрямку руху - максимальна відстань, на якій з місця водія можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневру;

-головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової та або , що позначається знаками 1.22,1.23.1,1.23.2,1.23.3,1.23.4,2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної;

- дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість;

- дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан;

-дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

-зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

-маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом;

-небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

-недостатня видимість- видимість дороги в напрямку руху менше 300 м у сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо;

-обмежена оглядовість - видимість дороги в напрямку руху, яка обмежена геометричними параметрами дороги, придорожніми інженерними спорудами, насадженнями та іншими об`єктами, а також транспортними засобами;

-оглядовість - об`єктивна можливість бачити дорожню обстановку з місця водія;

-перевага - право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху;

-перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу;

-перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території;

-смуга руху - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів;

-стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

При цьому ПДР не містять визначення поняття «безпека дорожнього руху». Таке визначення мається в наказі «Про затвердження Типового положення про Систему управління безпекою руху на автомобільному транспорті», в якому зазначено: «Безпека дорожнього руху це характеристика дорожнього руху, що визначається аварійністю». У свою чергу «аварійність це сукупність ДТП, здійснених учасниками дорожнього руху».

Таким чином, хоч ст. 124 КУпАП й не містить посилання на вчинення водієм саме ДТП, для притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення п. 12.3 ПДР має бути наявним причинно-наслідковий зв`язок між його діями та нехтуванням безпеки дорожнього руху.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.11.2015 р. -у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Крім того, неналежне встановлення причинно-наслідкового зв`язку у випадку виникнення дорожньо-транспортної події за участю двох водіїв транспортних засобів прокурор вважає підставою для перегляду оскаржуваних рішень у зв`язку із невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року, в якому визнав, що виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Це питання уже висвітлювалося Верховним Судом України при перегляді судових рішень. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року зазначено, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку (справа № 5-18кс14).

У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначає, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП , може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Отже, застосовуючи норми КК України за аналгією, під час розгляду адміністративного правопорушення предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, - причинного зв`язку між допущеними обома учасниками дорожнього руху порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце, та наслідками.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

З наведеного слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення, вказано, що водій ОСОБА_1 не вжив заходів для зменшення швидкості або зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, у результаті чого сталося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Натомість, наданий до протоколу про адміністративне правопорушення висновок експерта №СЕ-19/117-21/6788-ІТ від 15.09.2022 містить відомості про зупинний шлях мотоцикла під керуванням ОСОБА_1 , що дорівнює 34,6 м. (а.с. 47 зворот).

На схемі ДТП мається позначення «форма сліду мотоцикла», напрям якого свідчить про зміну напрямку руху мотоцикла з метою уникнення зіткнення з перешкодою.

Разом з тим, ОСОБА_1 заперечив свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому, вказав, що він навіть з`їхав у кювет, щоб уникнути зіткнення із транспортним засобом ВАЗ 2108.

Між тим, наданий до протоколу про адміністративне правопорушення висновок експерта №СЕ-19/117-21/6788-ІТ від 15.09.2022 свідчить про те, що ОСОБА_1 рухався з дозволеною швидкістю, що дорівнює 50 км/год.

Водночас, відповідно до вимог чинного законодавства, а саме ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки усіх доказів по справі.

Постанова судді про притягнення до адміністративної відповідальності згідно зі статтею 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Відповідно до частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Натомість, у відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Додані до протоколу про адміністративне правопорушення письмові матеріали не узгоджуються з поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та з даними протоколу про адміністративне правопорушення з огляду на що не доводять поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Встановлення винуватості чи невинуватості особи здійснюється на підставі оцінки доказів, якими, згідно з ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, викладене вище надає обґрунтовані підстави дійти висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що вказує на відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обставиною, що виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення є відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення. Провадження у такій справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

У зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_1 у скоєнні вказаного в протоколі правопорушення, доходжу до висновку про необхідність закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтею 7, статтею 124, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 251, 268, 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.