ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/369/22 Справа № 694/645/22 Категорія: ч. 1 ст. 130 Головуючий у І інстанції Сакун Д.І. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 червня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 22 квітня 2022 року о 11.15 годині по вул. Шевченка у с. Ризине Звенигородського району Черкаської області, керував автомобілем «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги 2.5 ПДР, та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказану постанову, провадження у справі закрити.

У клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження посилався на те, що, через неналежне повідомлення про час та місце розгляду справи, він не був присутнім у судовому засіданні і не отримував копію постанови. Про її наявність дізнався лише 04 серпня 2022 року, що підтверджується відміткою в матеріалах справи про отримання постанови та ознайомлення зі справою.

Вважає, що постанова суду не відповідає обставинам справи за таких підстав:

Стверджує, що з наявних у матеріалах провадження доказів: основним з яких є відеозапис з мобільного телефону, вбачається, що особа, яка притягується до відповідальності, не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому мобільний телефон, який не є спеціальним засобом фіксації і відповідно такий доказ є недопустимим, і не може бути використаний для доведення і обґрунтування винуватості особи.Стверджує, що в порушення ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100, відеозапис здійснювався працівником поліції не на нагрудну камеру. Крім цього, в порушення Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок), до матеріалів справи не додано направлення на огляд його на стан сп`яніння. Також відсутні дані про те, що він відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», до закладу охорони здоров`я. Крім цього працівники поліції не роз`яснили йому права та обов`язки, передбачені Конституцією України та КУпАП, та право на користування правовою допомогою фахівця у галузі права.

Звертає увагу на наявні у справі письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , котрі не відображають дійсних обставин, оскільки, свідки не були присутні при його розмові з поліцейським. Даних свідків поліцейський залучив після вказаної розмови. Водночас ці свідки в суді не допитувались. Спростовує наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, котрі зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. Разом з тим підтвердив, що за добу до зустрічі з поліцейськими, він вживав коньяк, але враховуючу антрометрічні дані (вагу, зріст), вважає, що за добу, алкоголь повністю виводиться з організму. Приводить дані, що позитивно його характеризують. Також оспорює достовірність його письмових пояснень, що долучені до матеріалів справи, вказуючи, що вони мають допис, після того як він його підписав. При цьому в цих поясненнях немає відомостей про його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Окрім того, посилається на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Апеляційна скарга на постанову судді подана після закінчення 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП. Однак клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження містить посилання на обставини, які є поважними, у зв`язку з чим вважаю за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови судді.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційні вимоги та надав пояснення аналогічні їх змісту, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону суддею було дотримано.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 247878 від 22 квітня 2022 рокуводій ОСОБА_1 в цей день 11.15 годині по вул. Шевченка у с. Ризине Звенигородського району Черкаської області, керував автомобілем «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги 2.5 ПДР.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в ньому зазначено суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Окрім того цей протокол містить відмітку про роз`яснення ОСОБА_1 його прав передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про ознайомлення останнього зі змістом протоколу, отримання ним його копії.

Направлення на проходження медичного освідування на стан сп`яніння ОСОБА_1 не складалось та не вручалось, оскільки він відмовився від проходження такого огляду. За таких обставин апеляційний суд з цього приводу не вбачає в діях співробітників поліції порушень Інструкції.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти Російської Федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені в протоколі обставини, засвідчені власноручним записом, підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції такими доказами.

Письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких, в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився.

Даних про недостовірність цих показань в матеріалах справи не існую, через що відповідні доводи апелянта є неспроможними.

Клопотання про виклик цих свідків апелянт не заявляв, тому посилання на неповноту судового розгляду є безпідставним.

Також суд першої інстанції як на доказ вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення послався на відеозапис, з якого вбачається, що той відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Посилання на недопустимість цього доказу, як на окрему підставу для скасування постанови судді є необґрунтованими, оскільки вказаний відеозапис не є єдиними та вирішальними доказами, що підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому ст. 251 КУпАП допускає використання у якості доказів у справі фактичні дані, що встановлюються засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, яким у даному випадку є мобільний телефон.

Оспорювання в апеляційній скарзі перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, наявності у нього ознак такого сп`яніння, як на підставу для закриття провадження у справі, є необґрунтованими, через те що його було притягнуто за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а не за керування транспортним засобом в стані сп`яніння.

Всупереч доводам апелянта, апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд враховує, що справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 .

З цього приводу суддя суду першої інстанції, розглянувши справу за відсутності правопорушника, вказав, що ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, що відповідно до ст. 268 КУпАП та практики ЄСПЛ, не перешкоджає проведенню розгляду справи без участі правопорушника.

Апеляційним судом, шляхом проведення апеляційного розгляду за участі ОСОБА_1 було поновлено право особи бути присутнім в судовому засіданні, надати пояснення з приводу обставин справи про адміністративне правопорушення, проте не встановлено підстав для закриття справи.

Отже розгляд суддею справи за відсутності ОСОБА_1 , не вплинув на висновок судді про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 червня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 червня 2022 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук