Справа № 128/1092/22
Провадження № 33/801/705/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Фанда О. А.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Денишенко Т. О., за участі осо-би, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , роз-глянувши апеляційну скаргу адвоката Янчука Анатолія Анатолійовича на постанову судді Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 22 травня 2022 року серії ДПР18 № 264578, складеного інспектором взводу № 1 роти № 4 БУПП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Курочкою В. О. на автодорозі М-21 - 298 км поблизу смт Стрижавка Вінницького району Вінниць-кої області, уночі 22 травня 2022 року о 05.55 годині на автодорозі М-21 - 298 км поблизу смт Стрижавка Вінницького району водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Kadett 1.6», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водій у встановленому законом порядку пройшов на місці зупинки автомобіля за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest ARLM 0460, проба позитивна - 0,49‰. Під час події за участі водія ОСОБА_1 велася безперервна віде-офіксація нагрудним реєстратором № 470739. Своїми діями водій ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, з ураху-ванням відсутності у нього посвідчення на право керування транспортними засобами на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 496,20 гривень судового збору.

Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції від 28 липня 2022 року, захисник ОСОБА_1 адвокат Янчук А. А. оскаржує її в апеля-ційному порядку, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки її копію ОСОБА_1 отримав у приміщенні суду 02 серпня 2022 року. Вважаючи оскаржувану постанову суду незаконною, захисник просить її скасувати, а провадження у справі закрити. Посилаючись на численну судову практику, адвокат звертає увагу на ту обставину, що працівни-ками поліції не було повідомлено водію причин зупинки керованого ним транс-портного засобу, одразу ж запропоновано пред`явити посвідчення водія, а вста-новивши, що таке у ОСОБА_1 відсутнє, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Скаржник посилається на порушення вимог законодав-ства при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки у ньому не зазначені ознаки сп`яніння, що має суттєве значення для справи, а також про проведення відеофіксації поліцейськими без зазначення технічних характеристик засобу відеофіксації. Сам відеозапис є неповним та небезперерв-ним, як вимагається чинним законодавством. Адвокат наголошує, що полі-цейськими вказано ОСОБА_1 про виявлені у нього конкретні ознаки алко-гольного сп`яніння лише після проведення освідування, що не може вважатися дотриманням порядку проведення огляду. Долучене до справи поліцейським направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння є таким, що не узгоджується з матеріалам справи, оскільки згідно відеозапису поліцейськими не пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд у закладі охорони здоров`я, а відповідне направлення не виписувалося. Окрім того, у направленні міститься інформація про доставлення на огляд водія, хоча така обставина суперечить іншим доказам у справі. Як на порушення вимог за-конодавства захисник вказує, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керу-вання транспортним засобом, а після складання протоколу поїхав далі.

Відповідно до норм статті 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесена постанова, може бути понов-лений органом, правомочним розглядати скаргу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , як особи, яка притягнута до адмі-ністративної відповідальності, дослідивши матеріали цієї справи, проаналізу-вавши наявні в ній докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження по-станови судді Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року слід задовольнити, поновити захиснику строк на апеляційне оскар-ження даної постанови. Апеляційна скарга захисника Янчука А. А. задоволен-ню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд пере-глядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обме-жений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде вста-новлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до міс-цевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопору-шення від 22 травня 2022 року серії ДПР18 № 264578, убачається, що 22 травня 2022 року о 05.55 годині на автодорозі М-21 - 298 км поблизу смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував транспорт-ним засобом «Opel Kadett 1.6», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водій у вста-новленому законом порядку пройшов на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest ARLM 0460, проба виявилася позитивною - 0,49‰. Нагрудним реєстратором поліцейського № 470739 велася безперервна відеофіксація події за участі водія ОСОБА_1 . Своїми діями водій ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.9а Правил дорожнього руху. До протоколу про адміністративне правопорушення доданий чек Драгера, а також акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеці-альних технічних засобів, направлення до закладу охорони здоров`я на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, де зазначено, що огляд проведений у зв`язку з виявленими у водія ознаками, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя, тремтіння пальців рук, нестійка хода. Огляд проведений за допомогою засобу Drager Alcotest ARLM 0460, результат тесту визначений - 0,49‰, тобто позитивний. Також до протоколу доданий відеозапис з нагрудної камери поліцейського, де зафіксована процедура проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оголошення результатів тесту, оформлення адміністративних матері-алів та відсутність будь-яких заперечень і зауважень ОСОБА_1 щодо про-веденого огляду та його результатів. Також у матеріалах справи міститься ра-порт поліцейського, яким складений протокол про адміністративне правопору-шення, де значиться, що під час несення служби з патрулювання був зупинений автомобіль «Opel Kadett 1.6», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проведений у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер, результат тесту - 0,49‰. Здійснювалася безперервна відеофіксація на боді-камеру 470739.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопо-рушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, накладаючи на нього визначене санкцією інкримінованої йому норми закону адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина особи цілком доведена матеріалами справи.

За викладених фактичних обставин справи необхідно погодитися з вис-новком судді суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, визнання його винним за частиною першою статті 130 КУпАП.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабі-нету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебу-ваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП особа несе відповідаль-ність за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засо-бом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарсь-ких препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алко-гольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердже-ним постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алко-гольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лі-карських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здо-ров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Мініс-терстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, встановлений чіткий алгоритм дій щодо проведення огляду водія на стан алкогольного ( іншого ) сп`яніння і оформлення його результатів.

Відповідно до пунктів другого, четвертого, шостого розділу 1 цієї Інс-трукції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я ( у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку ).

Встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огля-ду, який проводиться згідно з вимогами згаданої Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведен-ня тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові ( пункт сьомий Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ).

Як слідує з матеріалів цієї адміністративної справи, огляд ОСОБА_1 з його згоди проведений на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest ARLM 0460». Результат огляду встановлений у 0,49‰, тобто з очевидним перевищенням допустимого цифрового показника, що ніким не оспорюється.

Під час проведення огляду у відповідності до норм статті 266 КУпАП за-стосовувалися технічні засоби відеозапису, що також свідчить про належне фік-сування події та огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі скаржником зазначається про неможливість доведен-ня вини ОСОБА_1 відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, оскіль-ки відеозапис є частковим та не безперервним, а про використання технічного запису не зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Однак такі доводи апеляційної скарги не можуть слугувати беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, ос-кільки ані статтею 256 КУпАП, де визначений зміст протоколу про адміністра-тивне правопорушення, ані Інструкцією з оформлення матеріалів про адмініс-тративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністер-ства внутрішніх справ України від 06 листопада 20158 року № 1376, зареєстро-ваною в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, не передбачено обов`язкового зазначення у протоколі про адміністративне право-порушення фіксування події технічними засобами. Належить погодитися, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського є не досить тривалим, однак, факт ненадання суду повного відеозапису не змінює зафіксованих відомостей та даних у тих частинах, які були надані суду для дослідження та які узгоджу-ються з іншими доказами у справі у їх сукупності. Відсутність повного, безпе-рервного відеозапису обставин події не спростовує факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, внаслідок керування ним транспортним засобом у стані ал-когольного сп`яніння, що цілком доводиться наявними у справі неспростовува-ними доказами.

Щодо незазначення у протоколі про адміністративне правопорушення ознак алкогольного сп`яніння, то такі доводи на увагу не заслуговують, адже помилково трактуються захисником. За змістом Інструкції з оформлення полі-цейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпе-чення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 ознаки сп`яніння зазначаються у разі відмови водія від проходження огляду. Проте ОСОБА_1 від проходження огляду не відмовлявся, медичний огляд проведений на місці зупинки транспортного засобу за його згоди.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу адвокат Янчук А. А. зазначає, що у матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до медичного закладу, однак стверджує, що за змістом цього направлення огляд був проведений, хоча насправді ОСОБА_1 до медичного закладу не доставлявся.

Згідно пункту сьомого розділу І Інструкції у разі відмови водія транспорт-ного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транс-портного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного полі-цейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП, як наслідок, для такого огляду поліцейським складається направлення.

Як слідує із матеріалів справи та уже зазначалося і не заперечується ані ОСОБА_1 , ані його захисником, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу, із результатами огляду водій погодився, такого огляду у медичному закладі не вимагав. Тобто додатково оформляти направлення на огляд у медичному закладі необхідності у поліцейського не було, втім все ж його складення та долучення до протоколу про адміністра-тивне правопорушення у даному випадку не може вказувати на порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння. Складене і додане до матеріалів справи направлення водія на огляд у КП ВОНД «Соціотерапія» не спростовує результат огляду на місці зупинки транспортного засобу і встановлення у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння, зазначений документ не є підставою для скасування правильної постанови суду першої інстанції.

Належить критично оцінити й аргументи скарги з приводу не відсторо-нення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, оскільки такі моти-ви скарги цілком спростовуються долученим до справи відеозаписом з нагруд-ної камери поліцейського, де правоохоронцем було вказано про відсторонення від керування автомобілем водія ОСОБА_1 , рекомендовано йому утрима-тися від керування автомобілем протягом певного часу з огляду на результат тестування, а також про пошук тверезого водія.

Доводи адвоката про безпідставність зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 і, як наслідок, необґрунтоване складання протоколу про адміністративне правопорушення, що в свою чергу, на думку захисника, є під-ставою для скасування судового рішення, є також необгрунтованими. Суд апе-ляційної інстанції вважає, що причина зупинки транспортного засобу працівни-ками поліції ніяким чином не впливає на суть вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та не звільняє його від відповідальності за скоєне. При цьому необхідно мати на увазі, що дії правоохоронців, які скаржник вважає вчине-ними безпідставно, стороною особи, притягнутої до адміністративної відпові-дальності, в установленому порядку не оскаржувалися.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене у статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейсь-кого суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожний довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лю-того 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішен-ня національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, вони є суб`єктивним тлумаченням скаржником в силу особистого розу-міння ним окремих норм права. Мотиви скаржника не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, оскільки вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуван-ням наведеного вимогу апеляційної скарги про скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції апеляційний суд визнає необґрунтованою та не знаходить підстав для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок на-ціонального суду переконатися, що провадження в цілому, зокрема, спосіб отримання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Ро-сії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загаль-ними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування в оскаржуваній постанові, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З огляду на викладене апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, належно умотивованої та справедливої постанови судді Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Янчуку Анатолію Анатолійовичу процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Янчука Анатолія Анатолійовича залишити без задоволення.

Постанову судді Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП зали-шити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Т. О. Денишенко