Справа № 740/4101/22
Провадження № 3/740/1755/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 листопада 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Єцкало Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

ОСОБА_1 30.10.2022 близько 03 год 20 хв за адресою проживання по АДРЕСА_1 , ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, щодо виховання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого ОСОБА_2 знаходилася в п`яному вигляді на автомобільній дорозі між Ніжином та с. Хвилівка.

ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та визнання вини.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.150 СК батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей.

Згідно з ст. 10 Закону України від 26 квітня 2001 року "Про охорону дитинства" кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 СК батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Педагогічні, медичні, соціальні працівники, психологи та інші спеціалісти можуть брати участь у вихованні, освіті, охороні здоров`я, соціальному захисті дитини. Тимчасова передача батьками дитини стороннім особам, наприклад, дитячим закладам, не звільняє батьків від обов`язку щодо виховання та розвитку дитини.

Батьки вільні обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ч. 3 ст. 151 СК). В цій нормі закріплені загальні межі здійснення цивільних прав.

Ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 341478 від 30.10.2022, відомості в якому узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якими ОСОБА_2 з 20 години 29.10.2022 гуляла зі своїми друзями у лазні у с. Талалаївка та вживала спиртні напої. Близько 03 години 20 хвилин 30.10.2022 йшла в стані сп`яніння до дому у Ніжин.

Дії ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення кваліфіковані за ч.2 ст.184 КУпАП.

Частиною 1 ст. 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Частиною 2 ст. 184 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

В матеріалах справи на підтвердження даної кваліфікуючої ознаки міститься копія постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2022 стосовно ОСОБА_1 , згідно з якою ОСОБА_1 визано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП у зв`язку із малозначністю діяння, з оголошенням усного зауваження.

Тобто, даною постановою на ОСОБА_1 адміністративне стягнення не накладалося. Інших доказів на підтвердження в його діях кваліфікуючої ознаки правопорушення суду не надано. Отже, ОСОБА_1 не є особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з правопорушень, передбачених ч.1 ст.184 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення невірно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 184 КУпАП, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака повторності вчинення правопорушення протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям правопорушення.

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч. 3 ст.337 КПК України).

Таким чином, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч. 2 ст.184 КУпАП на ч. 1 ст. 184 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.

В діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, - ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання неповнолітніх дітей, за яке він повинен нести адміністративну відповідальність.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 найменш суворе адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.184 КУпАП.

З урахуванням положень ст.40-1 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір» 496,20 грн судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави.

Керуючись ст.33, 40-1, 221, 280, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп судового збору на користь держави.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.М. Карпусь