Справа № 743/563/22
Провадження №3/743/343/22
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої - судді Павленко О.В.,
при секретарі Воєдило О.В.,
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки під час розгляду адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

04.09.2022 о 19:30 год. в смт. Любеч Чернігівського району Чернігівської області, по вул. Чернігівська, 1, ОСОБА_1 керував автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди ОСОБА_1 у встановленому законом порядку проводився огляд останнього на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Алкофор» у присутності двох свідків, результат якого - позитивний. Так, ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 у судове засідання надав заяву, в якій визнав свою вину, просив суворо не карати та справу розглядати без його участі.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується матеріалами адміністративної справи, зокрема квитанцією з приладу Алкофор 505, тест №00181, згідно якої результат тесту позитивний 1,548% проміле.
При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення враховуються дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та характер вчиненого правопорушення.
Частина 1 статті 61 Конституції України гарантує кожному, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. А частина 1 статті 8 Конституції України передбачає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Надаючи тлумачення верховенству права Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2004 у справі №15-рп/2004 зазначив, що "Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (абзаци другий, третій підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).
Тож застосовуючи вказані норми Конституції України, як норми прямої дії і вищої юридичної сили суд вважає, що у цій справі необхідно застосувати принцип пропорційності юридичної відповідальності (тобто співмірності між вчиненим діянням людини та негативними наслідками, яких вона зазнає у зв`язку з вчиненим нею діянням, як покарання), як один з елементів верховенства права.
Така необхідність є для суду очевидною, у зв`язку із наступним.
Якщо у цій справі, призначити покарання виходячи з буквального тлумачення ч. 1 ст. 130 КУпАП, то це буде означати покласти на ОСОБА_1 (хоча він безперечно і винуватий у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення) надмірний тягар, який буде явно не співмірний за своїми наслідками із вчиненим ним діянням. Позаяк тоді, ОСОБА_1 буде повинен сплатити 17 000 грн. і буде позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Але судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент розгляду справи займає посаду начальника розвідку штабу дивізіону ВЧ НОМЕР_2 , а тому для виконання своїх військових обов`язків ОСОБА_1 має необхідність у праві керування транспортними засобами.
Отже, у зв`язку з тим, що сфера діяльності ОСОБА_1 тісно пов`язана з користуванням транспортних засобів, то він може бути відсторонений від виконання своїх обов`язків на 1 рік або переведений на іншу посаду. Через, що виникає питання і щодо реальної можливості виконання покарання у виді штрафу, і щодо можливості продовження ним свого звичного укладу життя. Тобто суд, за таких обставин, переконаний у тому, що повне і буквальне виконання положень ч. 1 ст. 130 КУпАП (у цій справі) буде порушенням принципу верховенства права, тобто порушенням статті 8 Конституції України, у таких його аспектах як індивідуалізація та співмірність юридичної відповідальності людини.
А також, на думку суду, у такому випадку може постати питання і про не передбачений відступ держави Україна від виконання нею положень статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в аспекті зобов`язання щодо недопущення застосування нелюдского, чи такого, що принижує гідність покарання.
І саме тому, на підставі статті 8 і 61 Конституції України, з урахуванням ст. 23 КУпАП і ст. 25 КУпАП, суд вважає за необхідне, у цій справі, призначити ОСОБА_1 тільки основне покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн., без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.
Суд вважає таке покарання є дієвим та достатнім для досягнення його мети. Оскільки керуючи транспортним засобом у стані сп`яніння, прав чи свобод інших людей він не порушив, тож суд вважає, що мета покарання може бути досягнута і таким покаранням, яке призначив суд. Призначення ще й додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік, призвело б до наслідків, описаних судом вище, які суд вважає не співмірними із вчиненим ним порушенням та таким, що жодним чином не забезпечує індивідуалізований характер юридичної відповідальності.
Отже, врахувавши усі вказані вище обставини для вирішення питання про накладення на ОСОБА_1 стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням того що останній є учасником бойових дій, офіцером та проходить військову службу, суд вважає, що накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами, буде достатньою і співмірною юридичною відповідальністю за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 40-1, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) та застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.
Роз`яснити правопорушнику, що штраф має бути сплачений ним не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, з наданням до суду квитанції у вказаний строк. У разі несплати штрафу, постанова звертається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, а з порушника стягується подвійний розмір штрафу.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.
Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ріпкинський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Павленко