Провадження № 3/161/4564/22
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 09 листопада 2022 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення,

- за ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В :

18 жовтня 2022 року з ІНФОРМАЦІЯ_2 до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали справ про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З протоколу про військове адміністративне правопорушення ЛВЛ № 269 від 11 жовтня 2022 року вбачається, що командир роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 в супереч вимогам ст.ст. 111,112 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, та п.2 р.ІІ наказу МОУ від 27.10.2021 р № 332 про затвердження «Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій в ЗСУ» не здійснив доповідь про травмування капітана ОСОБА_2 командиру військової частини НОМЕР_1 . Командир військової частини НОМЕР_1 , не володіючи ситуацією про подію, не здійснив доповідь до ІНФОРМАЦІЯ_3 (згідно Наказу Міністерства оборони № 604 від 29.11.2018 року) про травмування військовослужбовця.
Крім того командир роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 при зверненні до нього капітана ОСОБА_2 13 вересня 2022 року без доповіді командиру військової частини НОМЕР_1 надав йому дозвіл не виходити на службу в період з 13.09.2022 року по 20.09.2022 року знаючи, що капітан ОСОБА_2 не звертався до командування військової частини НОМЕР_1 про надання йому відпустки за сімейними обставинами. Передбачаючи, що капітан ОСОБА_2 буде відсутній на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та буде перебувати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , розумів, що в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-11 КУпАП.
Таким чином, капітан ОСОБА_1 , внаслідок власної недисциплінованості та безвідповідальності недбало поставивсч до виконання пкладених на нього обов`язків військової служби, а саме, в умовах воєнного стану, чим заподіяв шкоду інтересам військової служби, яка виявилась у підриві бойової готовності підрозділу, невиконанні обов`язків військової служби,поданням негативного прикладу наслідування для інших військовослужбовців та порушенні військової дисципліни.
За таких обставин дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-15. ч.2 ст.172-16 КУпАП.
В судовому засіданні військовослужбовець ОСОБА_1 свою вину в інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати. Вказував, що умислу приховувати факт травмування ОСОБА_2 та невихід його на службу терміном 7 діб в нього не було.
Диспозиція ч.1 ст.172-15 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби
Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.
Диспозиція ч.1 ст.172-16 КУпАП передбачає відповідальність за умисне невжиття заходів щодо припинення кримінального правопорушення, що вчиняється підлеглим, або ненаправлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також інше умисне невиконання військовою службовою особою покладених на неї службових обов`язків.
Частиною 2 ст. 172-16 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.
Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 ЗУ «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
24 лютого 2022 року Президентом України підписано Указ « Про загальну мобілізацію» № 69/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України « Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 року.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, за ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стверджується, у відповідності до вимог, передбачених ст. 251 КУпАП, належними та допустимими по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративні правопорушення; письмовими поясненнями ОСОБА_1 про обставини вчинення адміністративних правопорушень, та іншими матеріалами справи.
Суд, дослідивши обставини справи в їх сукупності, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки та наслідки вчиненого правопорушення, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення, який складений з виконанням процесуальних вимог уповноваженою особою, є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним з основних джерел доказів.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган, уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення вперше, його дії не становили великої суспільної небезпеки, не спричинили значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам інших осіб, та на момент розгляду справи зазначені в протоколі порушення усуненні, капітан ОСОБА_1 не мав на меті приховати обставини, викладені в протоколі про військове адміністративне правопорушення, щиро розкаявся, вину визнав, суд, враховуючи малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 положення ст.22 КУпАП, звільнивши останнього від адміністративної відповідальності, та оголосити йому усне зауваження у судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що попереджувальних цілей щодо ОСОБА_1 можливо досягти без застосування засобів адміністративного впливу та із застосуванням такого виховного заходу, як усне зауваження, який буде достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.
Згідно із ч.2 ст.284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Керуючись ст. ст. 22, 23, 33-34, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на підставі ст.22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.
Провадження по справі про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.
Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Т. М. Філюк