Справа № 136/1258/22
провадження №3/136/505/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - невідомо, громадянина України, тимчасово не працюючий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли вищевказані матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серія ААБ №312221 слідує, що 02.09.2022 о 20 год. 29 хв. по вул. Миру, в с. Пеньківка, Вінницького району, Вінницької області, гр. ОСОБА_1 керував автомобілем Део Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, почервоніння очей, нечітка мова. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора ALCOTECT ДРАГЕР та проведення огляду у медичному закладі, водій відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.130 ч.1 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за обставин вказаних у протоколі не визнав. Надав суду письмове клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке мотивоване тим, що працівниками поліції було проведено зупинку транспортного засобу, яким він керував без будь яких правових підстав, а також було грубо порушено порядок проведення огляду в установленому законом порядку на визначення стану алкогольного сп`яніння. Суду пояснив, що дійсно 02.09.2022 о 20 год. 29 хв. в с. Пеньківка, Вінницького району, Вінницької області, він був зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом Део Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1 , коли повертався з городу після копки картоплі з дружиною в пізню пору доби та був стомлений та замурзаний. Працівники поліції вказали на необхідність надання документів на транспортний засіб та посвідчення особи, а також проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, який має бути офіційно зафіксовано складанням протоколу за ст.130 КУпАП, не вказавши правових підстав для зупиники транспортного засобу, не назвавши жодних ознак алкогольного сп`яніння, направлення не надавалось, матеріали складались, а свідків було запрошено вже після цього, при яких йому не пропонувався огляд на стан сп`яніння взагалі, отож огляд було проведено із порушенням норм КУпАП, відтак він є недійсним.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності, письмові пояснення надані до матеріалів справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановив, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП надано наступні докази, які безпосередньо досліджувались судом, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №312221 від 02.03.2022, у якому зазначено обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в якому викладено суть адміністративного правопорушення, про що зазначено вище;

- письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які датовані 02.09.2022 та є аналогічними за змістом, відповідно до яких зазначено, що 02.09.2022, вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків, коли пропонували ОСОБА_1 , пройти огляд на факт вживання спиртних напоїв на місці та в медичному закладі у встановленому законом порядку, на що даний водій відмовився;

- Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що у ОСОБА_1 було виявлено ознаки: почервоніння очей, запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, від проходження огляду водій відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- відеозапис з нагрудної камери поліцейського на CD диску, що містить 8 файлів, які були переглянуті судом та відповідно до яких встановлено, що здійснювалась фіксація у темну пору доби, де працівник поліції пропонує особі надати документи на посвідчення особи та на транспортний засіб, на що останній одразу ж відрекомендувався ОСОБА_1 та дав відповіді на всі поставлені працівником поліції запитання, у тому числі пояснив, що копали на городі бараболю, живуть неподалік, втомлені їхали додому, а документи на транспортний засіб та ті, які посвідчують особу вдома. Правову підставу зупинки працівником поліції не озвучено. Після чого працівник поліції запитує ОСОБА_1 «Пив?», не отримавши відповіді вказує на необхідність проходження огляду в установленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння чи використати право на відмову від проходження такого огляду, мотивуючи тим, що відповідальність однакова, а вибір за особою. Такий запис має місце на двох файлах. Після чого працівник поліції починає складати протокол про адміністративне правопорушення, в подальшому з`являються інші особи на відео, яким працівник поліції вказує, що вони лише засвідчують факт відмови особи від проходження огляду в установленому законом порядку, тоді як жодних дій чи пропозицій від працівника поліції не надходило, при сторонніх особах технічний прилад для проведення огляду ОСОБА_1 не надавався, направлення не виписувалось. Решта файлів містять складання протоколу про адміністративне правопорушення та документів доданих до протоколу у вигляді пояснень свідків, які заповнюються працівником поліції самостійно, лише сторонні особи погоджуються проставити підписи.

За клопотанням особи, яка притягується до відповідальності було викликано свідків, які зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, утім ОСОБА_3 за відомостями «Укрпошти відмовився від отримання судового виклику, а судова повістка направлена в адресу ОСОБА_2 повернулась «за закінченням терміну зберігання».

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

За змістом статей 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 та пунктом 1 частини 1 статті 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно статті 31 Закону N 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Аналізуючи зібрані у справі докази під час розгляду даної справи суд не встановив правових підстав для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , а до матеріалів справи про адміністративне правопорушення особою, що склала такі матеріалів доказів не надано.

Водночас ОСОБА_1 було висунуте обвинувачення за ч.1 ст.130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5. ПДР, серед іншого, вбачається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду регулює Інструкція "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" від 09 листопада 2015 року N 1452/735 (надалі - Інструкція).

Інструкція розділяє ознаки алкогольного сп`яніння такі як запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

У той же час ознаки сп`яніння поліцейськими мають виявлятися під час спілкування з водієм, виходячи з його поведінки.

Як було встановлено судом із переглянутого відеозапису працівник поліції при зупинці транспортного засобу не озвучив наявних у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, тоді як відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та Акту такі ознаки зазначено як: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, почервоніння очей, нечітка мова.

В силу темної пори доби визначити наявність почервоніння очей у особи, яка притягується до відповідальності суд не спроможний, різкий запах алкоголю є суб`єктивною ознакою та не може оцінюватись судом через неможливість її сприйняття, щодо нестійкої ходи та нечіткої мови, то вказані ознаки в ході перегляду відеозапису не знайшли свого підтвердження, відтак жодних видимих очевидних ознак алкогольного сп`яніння в особи не встановлено, а працівником поліції не зазначено про їх виявлення.

Пунктами 6-8 Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Це означає, що лише у разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий може бути проведений у найближчому закладі охорони здоров`я, на підставі направлення виданого у відповідності до ст.266 КУпАП

У той же час суд звертає увагу, що огляд це дія з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, обстеження з метою з`ясування перебування особи в стані алкогольного сп`яніння особою уповноваженою на вчинення такої дії, яка має проводитись із дотримання суворої процедури визначеної законодавцем.

Суд, не заперечуючи важливість та необхідність профілактичної роботи по недопущенню керування транспортними засобами в стані як алкогольного так і наркотичного сп`яніння, вважає за необхідне наголосити, що така робота має проводитись виключно в правовому полі та не допускати зазіхань на права людини.

Працівник поліції не може свавільно звинувачувати будь-яку особу в тому, що вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння і таким чином надмірно втручатися в її особисте життя.

Лише за наявності об`єктивних ознак, передбачених Інструкцією, поліцейський спочатку має запропонувати особі пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічних засобів, за їх відсутності в присутності свідків, які мають це підтвердити, потім визначатися щодо необхідності огляду лікарем та видати направлення відповідного змісту і лише тоді фіксувати факт вчинення адміністративного правопорушення та надавати йому правову кваліфікацію. Це мають бути активні дії на забезпечення проведення такого огляду із дотриманням приписів ст.266 КУпАП та спеціальних нормативно правових актів, а не обмежуватись формальним підходом.

Суд вжив залежних від нього заходів з можливістю забезпечити участь свідків для їх безпосереднього допиту судом та можливості надати особі, яка притягується до відповідальності реалізувати свої права.

Що стосується доданих до протоколу письмових пояснень свідків, Суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «ОСОБА_4 проти України»).

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідків у даній справі мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1 , при цьому дані пояснення свідків спростовуються поясненнями останнього, що потребувало перевірки пояснень свідків «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і Суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

З огляду на міркування викладені вище, Суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаних свідків, які не були допитані в судовому засіданні і пояснення яких мають вирішальне значення по даній справі.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь особи і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Аналізуючи вищевказані зібрані у справі докази в сукупності та надаючи аналіз правомірній поведінці працівників поліції суд вважає, що огляд ОСОБА_1 не було проведено в установленому законом порядку, що є порушенням вимог ч.5 ст. 266 КУпАП, а відтак такий огляд є недійсним.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших допустимих доказів щодо обставин правопорушення та обставин які було встановлено в ході судового розгляду судом є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, поза розумним сумнівом, на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, отож провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 130, 221, 251-252, 276, 283-284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст.130 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10-ти днів із дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо в поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя Світлана ШПОРТУН