Справа № 339/307/22 331
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2022 року м. Болехів
Суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області Головенко О. С., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого,
за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
якому роз`яснено зміст ст.63 Конституції України та права, передбачені ст.268 КУпАП, -
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №288500 від 13 вересня 2022 року вбачається, що 13 вересня близько 19 год 20 хв ОСОБА_1 , перебуваючи по вул.Д.Галицького в м.Болехів, здійснив злісну непокору законним вимогам працівників поліції, а саме: відмовився виконати вимогу присісти до автомобіля, шарпав за форменний одяг під час виконання службових обов`язків.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що працівник поліції допустив помилку в написанні його даних, оскільки він по батькові не ОСОБА_2 , як зазначено в протоколі, а ОСОБА_3 , надавши на підтвердження паспорт. (а.с.14).
Свої вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що він, як пасажир, їхав на автомобілі під керуванням гр. ОСОБА_4 . Як тільки вони виїхали, то працівники поліції включили проблискові маячки і водій зупинився та вийшов до працівників поліції. Він також вийшов з автомобіля і став збоку знімати на власний телефон розмову працівника поліції з водієм. Працівник поліції заборонив проводити йому відеозйомку, накинувся на нього з погрозами, що розіб`є телефон, вибив телефон та почав скручувати його, застосував газовий балончик та натягнув кайданки без будь-якої причини, тільки за те, що проводив відеозйомку. Він ніяких дій щодо працівника поліції не вчиняв, а лише просив пояснити, чому вони з ним так поступають.
Захисник Гошовська О.В. також просила закрити справу у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки вимога працівника поліції щодо заборони здійснення ОСОБА_5 відеофіксації дій працівників поліції на власний мобільний телефон є незаконною. ОСОБА_1 не здійснював зйомку режимного або військового об`єкту чи пересування техніки, а хотів відзняти незаконні дії працівників поліції. При цьому, він не шарпав працівників поліції за одяг, як про це зазначено в протоколі, а тільки запитував у них чому вони забороняють йому знімати на телефон та застосували щодо нього силу. Під час складання протоколу ОСОБА_1 не було роз`яснено право на захист.
Надавши пояснення, ОСОБА_1 та його захисник Гошовська О.В. в судове засідання не з"явилися та були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду справи без їх участі.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Диспозицією статті ст. 185 КУпАП, що ставиться у вину ОСОБА_1 , регламентована злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Проаналізувавши наявні у справі фактичні дані, які як докази були зібранні поліцейським, суддя встановив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП не є доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом».
Разом з тим наявні докази в цій справі цим критеріям не відповідають, з огляду на таке.
Так, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення, рапорти працівників поліції, постанова ГАБІ №745056 від 13 вересня 2022 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП та відеозаписи з нагрудних камер поліцейського.
В свою чергу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності в спростування своєї вини надала особисті пояснення та відеозаписи, які зняті на його мобільний телефон та інформація, зафіксована на них, ідентична до інформації, що містяться на відеозаписах, наданими поліцейськими.
Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю слід враховувати, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Так, в даній ситуації ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, вказав, що він не чинив злісної непокори посадовим особам - працівникам поліції, не шарпав за форменний одяг, як про це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.
Надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення, слід звернути увагу на те, що протокол не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечними доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року N 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).
Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.
Системний аналіз норм указаного Кодексу дає підстави для висновку, що в ньому встановлена відповідальність лише за злісну непокору законній вимозі працівника міліції (Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року N 10-рп/2011).
Виходячи з наведеного, на наявність складу даного правопорушення в діях особи впливає не лише вимога, яка була поставлена працівниками поліції, але і у зв`язку з чим вона висувалась.
Таким чином, для того щоб притягнути особу до відповідальності за ст. 185 КУпАП необхідно щоб були: законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, злісна непокора порушника.
Зокрема, до таких законних вимог працівників поліції належить право вимагати від громадян, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень поліції, тощо.
З урахуванням того, що ВСУ в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КпАП)» висловив позицію щодо того, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність правомірної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, - мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.
Як зазначено в протоколі, ОСОБА_1 перебуваючи на вулиці, здійснив злісну непокору законним вимогам працівників поліції присісти до автомобіля, шарпав за форменний одяг під час виконання службових обов`язків.
При цьому, в протоколі всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, не конкретизовано суть адміністративного правопорушення в розумінні диспозиції ст. 185 КУпАП, оскільки не вказано у зв`язку з чим висувалась вимога працівника поліції присісти в автомобіль та яке саме адміністративне правопорушення повинен був припинити виконувати ОСОБА_1 .
Однак, обставини, викладені в протоколі спростовуються, як поясненнями ОСОБА_1 , наданими ним в суді так і відеоматеріалами, долученими до справи.
Так, переглянувши зміст матеріалів відеофіксації, встановлено, що на ньому зафіксовано, як водій автомобіля білого кольору ВАЗ підходить до працівника поліції ОСОБА_6 та на його вимогу надає документи. ОСОБА_1 , який перебуває біля автомобіля, запитує, що вони порушили; працівник поліції ОСОБА_7 запитує хто він такий, вказує, щоб присів в автомобіль та дає вказівку іншому працівнику поліції ОСОБА_8 "займись тим чоловіком". ОСОБА_9 підходить до ОСОБА_1 , який перебуває біля автомобіля та проводить відеозйомку зі свого телефону, вказує про те, що йому ніхто не надавав на це дозвіл. При цьому, працівник поліції ОСОБА_9 замахується на телефон, який ОСОБА_1 тримає в руці і запитує ще раз: "Хто надавав дозвіл знімати?", намагається забрати телефон і вказує, що він не давав дозвіл, законодавство не дає дозвіл і наказує вимкнути телефон, а то він його розіб`є. ОСОБА_1 говорить, щоб розбив, працівник поліції ОСОБА_9 заламує ОСОБА_1 руку і кладе його обличчям на автомобіль. В цей час інший працівник поліції повертає водію документи, а водій запитує для чого вони так поступають із ОСОБА_1 . Працівник поліції Витвицький Р. вказує, щоб ОСОБА_1 сів в автомобіль, а то вони застосують заходи фізичного впливу і спецзасоби. ОСОБА_1 запитує чому з ним так поступають, він нічого не робив. Працівник поліції Витвицький Р. застосовує до ОСОБА_1 засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії у вигляді балончика, після чого ОСОБА_1 запитує, що вони роблять. Працівник поліції Шикор В. вказує ОСОБА_1 , щоб руки поставив за спину, а він знову запитує: в чому вони його звинувачують. Працівник поліції Шикор В. одягає на одну руку ОСОБА_1 кайданки і вказує, що він не надавав дозволу виходити з автомобіля і кладе його обличчям на землю, а сам сідає на нього зверху. ОСОБА_1 запитує, що буде далі та працівник поліції вказує, що зараз побачить, що далі поїдуть там, де потрібно. ОСОБА_1 знову запитує причину таких дій, а працівник поліції ОСОБА_9 вказує, що він не надавав дозвіл виходити з автомобіля, а також не надавав дозвіл, а законодавець заборонив проводити відеофіксацію. ОСОБА_1 запитує: відеофіксацію чого, працівник поліції ОСОБА_9 вказує: "будь -яких дій", а працівник поліції ОСОБА_7 роз"яснює, що в Україні введено воєнний стан. Працівник поліції Витвицький Р. вказує ОСОБА_8 затиснути другу руку, але ОСОБА_1 не дає руку і просить, щоб його не чіпали, він нічого не порушив та запитує: які його дії є неправомірними. Працівник поліції Шикор В. вказує, що він вийшов з автомобіля без дозволу, а працівник поліції ОСОБА_7 , застосовувавши засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії в обличчя ОСОБА_1 , вимагає, щоб надав назад руку. Посторонній чоловік робить зауваження працівникам поліції, що вони задушать ОСОБА_1 , а сам ОСОБА_1 просить відпустити його, оскільки він не чинить супротив та запитує у працівників поліції шість разів, що він порушив. Натомість, працівники поліції піднімають ОСОБА_1 із землі і вказують, щоб він тримав руки за спиною. Посторонній чоловік допомагає ОСОБА_1 піднятися із землі, працівник поліції ОСОБА_9 надягає кайданки на другу руку, а ОСОБА_1 просить попустити кайданки. Працівник поліції Шикор В. веде ОСОБА_1 до автомобіля для складання постанови, протоколу (а.с.5).
Як свідчать матеріали відеофіксації, які об"єктивно зафіксували перебіг тих подій, вимога працівника поліції щодо ОСОБА_1 присісти в автомобіль була висунута з метою заборони проводити ним відеозйомку на власний мобільний телефон спілкування працівників поліції з водієм автомобіля через введення в Україні війського стану.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію», інформація про суб`єктів владних повноважень, якими є поліцейські, не є конфіденційною, а значить є відкритою і законодавства, яке б обмежувало знімати на відео дії поліцейського, в тому числі у військовий стан, немає.
Водночас, статтею 8 Закону Про державну таємницю", визначено перелік відомостей у сфері оборони, що належать до військової таємниці. Цей перелік передбачає значний обсяг інформації, об`єктів і відомостей, що становлять державну таємницю (зокрема відомості про озброєння, дислокацію, пересування, результати діяльності) збройних сил та інших військових формувань.
При цьому, ОСОБА_1 не ображав поліцейських ні словамим, ні діями, а стоячи осторонь, знімав все на телефон, не заважаючи їм спілкуватися з водієм зупиненого автомобіля.
Отже, за умови, якщо особа не заважає роботі правоохоронців та не порушує права інших громадян, ані службові, ані публічні, ані посадові особи не можуть заборонити робити це. Адже, відповідно до частини 2 статті 19 Основного закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Окрім цього, згідно ст. 18 Закону України "Про поліцію", поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Законом України «Про національну поліцію» визначено випадки, коли і при яких умовах поліцейські можуть застосувати силу: для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб; припинення правопорушення; затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.
Однак, всупереч викладеному, працівники поліції заборонили ОСОБА_1 проводити відезйомку, неправомірно застосували до нього спеззасоби, надівши кайданки.
При цьому, матеріали відеофіксації не містять відомостей про активний фізичний опір, який вчинив ОСОБА_1 : шарпав працівників за фірменний одяг, як про це значиться в протоколі та в рапортах працівників поліції ( а.с.2-3).
А, навпаки, зафіксовано, як ОСОБА_1 не розумів чому йому працівники поліції забороняють проводити відеозйомку на телефон та застосовують до нього силу, неодноразово зауважуючи, що він нічого не порушив.
Як наслідок, шляхом аналізу відеозапису суддя, здійснивши перевірку обставин імовірної непокори законному розпорядженню/вимозі працівника поліції, встановив, зокрема, що будь-якої непокори поліцейським Юзьків І.М. не чинив та не мав наміру їх вчинення, оскільки проводив відеозйомку, що не заборонена Законом.
При цьому, складаючи протокол, працівник поліції порушив вимоги абз. 5 п. 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції: при складанні протоколу не вірно встановив відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальност, неправильно зазначив його по -батькові " ОСОБА_2 ", оскільки з паспортних даних особа, яка притягується до адміністративної відповідальності значиться по батькові ОСОБА_3 .
Разом з тим, уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
Що ж стосуються рапортів працівника поліції, то вони не можуть вважатися доказом, який доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки за своїм змістом є службовим документом, який інформує начальника Управління патрульної поліції про дії поліцейських, а, обставини, викладені в ньому, не підтверджуються даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських.
Не є належним доказом постанова ГАБІ №745056 від 13 вересня 2022 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП у вигляді штрафу розміром 61 грн., за те, що 13 вересня 2022 року близько 19 год. 20 хв по вул. Д.Галицького в м.Болехів Івано-Франківської області знаходився в стані алкогольного сп`яніння, мав неохайний вигляд чим принижував людську гідність і громадську мораль (а.с.4), оскільки вона не набула законної сили та оскаржується в судовому порядку.
Інших доказів, які б були належними та допустимими, підтверджували дані, вказані у протоколі, матеріали справи не містять.
Опитування поліцейських в суді цих висновків жодним чином не змінило б, так як ВС у постанові від 15.04.2020 у справі № 489/4827/16-а зазначив, що свідчення зазначеної особи (поліцейських) не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі.
Наведене указує на те, що зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколу про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, і як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
Адже, жоден з наданих доказів, як окремо, так і у своїй сукупності не доводить факту учинення ОСОБА_1 злісної непокори працівникам поліції.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.
Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
За таких обставин, враховуючи вище викладене, вважаю, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, так як його вину не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.
У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1 ст. 247 КУпАП.
Враховуючи викладене та керуючись п.1 ст.247, ст.ст.185,245,251,252,283-285,294 КУпАП, суддя,
Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Головенко О.С.