Справа № 308/782/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника Драги І. В. адвоката Качайла А. І., представника потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Сочки В. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/682/20, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його захисника-адвоката Качайла А. І. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.07.2020.

Цією постановою, з урахуванням постанови від 26.01.2021 про виправлення описки:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 115604 від 19.01.2020 та постанови судді від 06.07.2020, з урахуванням постанови від 26.01.2021 про виправлення описки вбачається, що 19.01.2020 об 11 год, на автодорозі Тернопіль Львів Рава - Руська, 62км М-09, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_1 , при виконанні обгону, не впевнився в безпечності руху, при цьому перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України та скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попутно і здійснював поворот ліворуч, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 14.6 «г» Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, відповідальність за яке передбачено ст. 124КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та його захисник-адвокат Качайло А. І. просять постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Стверджують, що постанова є незаконною і такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а при її прийнятті судом не встановлено всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Посилаються на те, що висновки суду, викладені у постанові не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки до створення аварійної обстановки на дорозі та, як наслідок, до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, призвели дії водія ОСОБА_1 . Працівниками поліції, які працювали на місці дорожньо-транспортної пригоди, не було

-2-

об`єктивно і всебічно з`ясовано всі обставини справи, які мали суттєве значення для правильного її вирішення, зокрема і те, що ОСОБА_1 всупереч вимог п. 9.4 Правил дорожнього руху України, не увімкнула за 150-200 м покажчик лівого повороту перед зміною напрямку руху та не забезпечила виконання п. 10.4 Правил дорожнього руху України, перед поворотом ліворуч завчасно не зайняла відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині і виконуючи цей маневр не з крайнього лівого положення, вона повинна була надати дорогу, як зустрічним транспортним засобам так і попутним; не забезпечила виконання п. 10.1 Правил дорожнього руху України, яким регламентовано, що перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Без урахування та правового аналізу фактів працівники поліції одноосібно склали відносно ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення, яким ставилось йому за провину виключно порушення п. 14.6 Правил дорожнього руху України. У свою чергу, за наявності очевидних і незаперечних фактів порушень ряду норм Правил дорожнього руху України, які стали першоджерелом і першопричиною створення аварійної ситуації і небезпеки для руху водія ОСОБА_3 , та які перебували у причинному і наслідковому зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди, працівниками поліції водій ОСОБА_1 була незаконно звільнена від будь-якої законом передбаченої відповідальності. Також в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, стороною захисту повідомлено всі вищенаведені правові позиції, у зв`язку з чим було заявлено клопотання про закриття справи щодо ОСОБА_3 , з підстав передбачених п. 1 ст. 247 КУпАП, однак судом було відмовлено узадоволенні даного клопотання. З метою повного і всебічного та більш предметного з`ясування фактичних обставин, у справі було проведено судову автотехнічну експертизу щодо дослідження механізму і причин настання дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку від 13.04.2020 № 10/175, з технічної точки зору у діях водія ОСОБА_3 не вбачалося жодних порушень Правил дорожнього руху України, які б перебували у причинному зв`язку з настання цієї дорожньо-транспортної пригоди, крім того експерт констатував, що у даній дорожній обстановці ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути зіткнення. Також експерт зазначив, що технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, полягала у дотриманні саме водієм ОСОБА_1 вимог пп. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України. Суд першої інстанції вказаний висновок експерта не тільки не врахував, а й відмовив у задоволенні клопотання представника власника майна Чайківського Т. І. про призначення повторної судової авто-технічної експертизи. Більш того, після допиту в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_1 , пояснення якої істотно різнились із поясненнями даними нею в ході запровадження справи, сторона захисту звернулась до суду з клопотаннями про повернення матеріалів даної справи особі, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, однак судом першої інстанції дане клопотання було проігноровано. Вважають, що постанова суду першої інстанції постановлена з рядом порушень як норм матеріального, так і процесуального права, оскільки порушення п. 14.6 Правил дорожнього руху України ОСОБА_3 не допускав, оскільки у місці зіткнення транспортних засобів перехрестя, як такий дорожній конструктив відсутнє, а має місце наявність заїзду на прилеглу територію, що не вважається перехрестям. Також стверджують про необґрунтованість висновків суду про перетинання ОСОБА_3 лінії дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, які категорично не узгоджуються з розвитком механізму дорожньо-транспортної пригоди, оскільки виїзд та зупинка ОСОБА_3 на смугу зустрічного руху відбулася вже після настання події, за рахунок його відкидання у результаті кутового зіткнення транспортних засобів учасників даної автопригоди. Окрім того, зазначають про те, що хоч і на час розгляду справи судом першої інстанції пройшли строки, передбачені ст. 38 КУпАП, однак суд в резолютивній

-3-

частині постанови прийняв взаємовиключні рішення, справу закрив за спливом строків накладення адміністративного стягнення, одночасно визнаючи ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника-адвоката Качайла А.І., який підтримав апеляційну скаргу, заперечення потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника адвоката Сочки В. І. проти апеляційної скарги, допитавши експерта, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновки експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та постанови судді вбачається, що вказані вимоги закону не були дотримані як інспектором СРПП № 2 Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області при проведенні перевірки та складанні протоколу, так і суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 , у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та захисника-адвоката Качайла А. І. про незаконність постанови суду підлягають до задоволення.

Згідно диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею наступає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, умовою настання відповідальності є порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 115604 від 19.01.2020, складеному відносно ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 ставилось у вину порушення ним пункту 14.6 «г» Правил дорожнього руху України, зокрема те, що він 19.01.2020 об 11 год, на автодорозі Тернопіль Львів Рава-Руська, 62км М-09, керуючи автомобілем «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_1 , при виконанні обгону, не впевнився в безпечності руху, при цьому перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України та скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попутно і здійснював поворот ліворуч, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

-4-

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України терміни в правилах мають такі значення: обгін - випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху.

Відповідно до пункту 14.6. Правил дорожнього руху України обгін заборонено: а) на перехресті; б) на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними; в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом; г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.

У письмових поясненнях від 19.01.2020 та 07.02.2020, які наявні в матеріалах справи (т.1, а. с. 3, 22-24), ОСОБА_3 зазначив, що автомобіль марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_2 перед ним їхав дуже повільно, тому він хотів його об`їхати, але коли почав об`їжджати то автомобіль «Nissan» почав здійснювати рух ліворуч, включивши за 25 метрів покажчик повороту ліворуч. Він не зміг забезпечити безпеку руху і допустив зіткнення.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 19.01.2020 вбачається, що остання керувала автомобілем марки Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись автодорогою М-09, і на 62 км в сторону м. Львів, включивши лівий покажчик повороту стала здійснювати поворот ліворуч та почула різкий удар зіткнення, внаслідок чого її автомобіль перекинувся і зазнав технічних пошкоджень.

Апеляційний суд, дослідивши та перевіривши наявні у матеріалах справи докази, констатує, що умовами настання дорожньо-транспортної пригоди не можна вважати дії водія ОСОБА_3 , оскільки апеляційним судом не встановлено, що водій ОСОБА_3 через неуважність чи інші причини, не встежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, під час обгону автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , яка рухався попутно і здійснювала поворот ліворуч. Окрім того, докази які містять матеріали справи беззаперечно свідчать про дотримання водієм ОСОБА_3 , у тому числі приписів п. 14.6 «г» Правил дорожнього руху України.

Разом з тим, як вбачається з постанови, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суддя покликалася на невідповідність вимогам п. 14.2 «б» Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв`язку із настанням даної пригоди, зазначаючи, що ОСОБА_3 не переконався в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі для руху, зокрема водій ОСОБА_1 , подав сигнал про намір повороту (перестроювання) ліворуч.

Згідно п. 14.2 «б» перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч.

При цьому, судом залишено поза увагою те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 115604 від 19.01.2020, ОСОБА_3 не ставилось у провину порушення п. 14.2 «б» Правил дорожнього руху України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).

-5-

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При тому, відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia»,

-6-

рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Отже, суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

З огляду на вказане, враховуючи, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено обставини вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, із посиланням на відповідний Закон, суд позбавлений можливості самостійно змінювати вказані обставини, що свідчить про те, що суддя, вийшовши за межі протоколу про адміністративне правопорушення, визнаючи доведеним порушення ОСОБА_3 вимог п. 14.2 «б» Правил дорожнього руху України, які йому не ставились у вину, дійшла необґрунтованого висновку про наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Водночас, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновок експерта, що міститься у матеріалах справи. Так, у вказаному висновку констатовано, що з технічної точки зору у діях водія ОСОБА_3 не вбачалося жодних порушень Правил дорожнього руху України, які б перебували у причинному зв`язку з настання цієї дорожньо-транспортної пригоди, крім того експерт констатував, що у даній дорожній обстановці ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути зіткнення. Також експерт зазначив, що технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди полягала у дотриманні саме водієм ОСОБА_1 вимог пп. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України.

Оскільки, на переконання учасників судового провадження, зазначений вище висновок є таким, що позбавляє суд можливості прийняти законне і обґрунтоване рішення, а також з урахуванням заявлених представником потерпілої ОСОБА_1 адвокатом Чліянц С. А., ОСОБА_3 та його захисником-адвокатом Качайлом А. І. клопотань, у справі призначено судову авто-технічну та транспортно-трасологічну експертизу (уточнену).

З висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 243/21-22 від 08.09.2021 вбачається, що пояснення водія ОСОБА_1 про механізм розвитку пригоди, не є спроможними з технічної точки зору; у даній дорожній обстановці при заданих технічно спроможних вихідних даних, водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості, діючи у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України уникнути дорожньо-транспортної пригоди. Також зазначено, що в даній дорожній обстановці при заданих технічно спроможних вихідних даних в діях водія ОСОБА_3 не вбачалось невідповідностей вимогам пп. 12.3,12.6 та примітки

-7-

«Дорожня розмітка України» в частині лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки Правил дорожнього руху України. Окрім того, експерт зазначив, що технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди полягала у дотриманні саме водієм ОСОБА_1 вимог пп. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, а тому причиною настання дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору слід вважати невідповідність дій водія ОСОБА_1 саме цим вимогам Правил дорожнього руху України (п. п. 10.1 та 10.4).

Таким чином, з висновку експерта № 243/21-22 від 08.09.2021 слідує, що з технічної точки зору, водій автомобіля марки «Nissan Qashqai» ОСОБА_1 , мала технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів і полягала ця технічна можливість у виконанні водієм приписів пп. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, тобто для уникнення зіткнення водієві ОСОБА_1 достатньо було дотримуватись вказаних правил, що унеможливило б настання цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи наведене, пояснення водія ОСОБА_1 про те, що за 150 м перед зміною напрямку руху вона увімкнула покажчик повороту ліворуч, зайняла крайнє ліве положення на проїзній частині дороги, почала зменшувати швидкість руху та переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху і у дозволеному місці де визначеного дорожньою розміткою почала здійснювати поворот ліворуч, не узгоджуються з вищевказаними висновками експертиз та іншим матеріалам справи.

До того ж, апеляційний суд бере до уваги і те, що висновки, які склав експерт ОСОБА_5 за результатами проведеної ним судової автотехнічної експертизи № 10/175 від 13.04.2020, максимально узгоджується з висновком проведеної експертом ОСОБА_6 судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 243/21-22 від 08.09.2021, отже сумнівів у їх належності та достовірності не має, у тому числі не виникає сумнівів у результатах проведених експертних досліджень,

Як слідує з оглянутого апеляційним судом за клопотанням потерпілої сторони відеозапису з відеореєстратора автомобіля марки «Nissan Qashqai», який долучено потерпілою стороною по проходженні значного часу, ОСОБА_1 включила покажчик повороту майже перед самим маневром повороту ліворуч, розпочинаючи його з правого краю проїзної частини, пересікаючи справа наліво свою смугу руху та рухаючись на зустрічну через суцільну лінію розмітки, що спростовує її пояснення про дотримання нею вимог Правил дорожнього руху України, при здійсненні повороту ліворуч, що черговий раз свідчить про обгрунтованість експертних висновків, в яких, окрім іншого, зазначено про те, що технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди полягала у дотриманні саме водієм ОСОБА_1 вимог пп. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд дослідивши зібрані у справі докази надає перевагу поясненням водія ОСОБА_3 , оскільки такі узгоджуються із сукупністю наведених вище доказів, і не містять суперечностей. Судом першої інстанції не дана оцінка поясненням водія ОСОБА_3 про дотримання ним всіх приписів Правил дорожнього руху України при виконанні маневру обгону, а також з приводу того, що водій ОСОБА_1 включила покажчик повороту ліворуч, безпосередньо перед його здійсненням, не зайнявши при цьому відповідне крайнє положення на проїзній частині призначеній для руху в цьому напрямку, безпідставно надавши перевагу поясненням ОСОБА_1 , які відповідно до висновків двох експертиз (яких саме) виявились технічно неспроможними.

Вказане свідчить про те, що викладені у судовому рішенні обставини дорожньо-транспортної пригоди, не відповідають фактичним обставинам справи.

Отже, доводи адвоката Качайла І. А. та ОСОБА_3 про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, - на переконання апеляційного суду, є такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

-8-

Твердження представника потерпілої особи про те, що висновок експерта № 243/21-22 від 08.09.2021 про обставини дорожньо-транспортної пригоди здобутий з використанням вихідних даних на свій розсуд, без врахування усіх обставин справи, як наслідок, є неналежним та допустимим доказом по справі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням, в тому числі, заявленого представником потерпілої ОСОБА_1 адвокатом Чліянц С. А. клопотання, в справі призначено судову авто-технічну та транспортно- трасологічну експертизу та внесено до переліку ті питання, які, на його думку, потребували експертного дослідження, які зі всією повнотою відображено у постанові Закарпатського апеляційного суду від 01.03.2021.

Незважаючи на те, що дана експертиза була ініційована потерпілою стороною, а також, беручи до уваги те, що всі питання, які представником потерпілої були визначені для вирішення судового експерта, останнім з`ясовані, з метою повного і всебічного з`ясування всіх обставин справи, апеляційним судом за клопотанням представника потерпілої також було допитано в судовому засіданні експерта Ломакіна Б., який висновок № 243/21-22 від 08.09.2021 підтримав у повному обсязі, а надаючи характеристику приєднаному до справи відеозапису, знятого з відеореєстратора автомобіля ОСОБА_1 повідомив, що вказаний додатковий доказ у справі не може встановити інший механізм чи причини настання дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ОСОБА_3 обгону на перехресті не здійснював, тому що такий об`єкт дорожньо-транспортної інфраструктури у місці настання дорожньо-транспортної пригоди відсутній, а невиконання водієм ОСОБА_1 п. 10.1 Правил дорожнього руху України є очевидним.

Крім того, будучи допитаним в судовому засіданні суду апеляційної інстанції судовий експерт ОСОБА_7 повідомив, що за його клопотанням потерпілою надавався для огляду транспортний засіб автомобіль марки «Nissan Qashqai», який ним оглянуто у присутності власника транспортного засобу, при цьому останній повідомив про відсутність відеозапису з відеореєстратора автомобіля.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що висновки судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи не можуть бути визнані недопустимими лише з тих підстав, що з ними не погоджується одна із сторін.

Висновок судової інженерно-транспортної та транспортно-трасологічної експертизи виготовлений уповноваженою на те особою, науково обґрунтований, не містить суперечностей та неоднозначного тлумачення обставин події, а отже ставити його під сумнів, як неналежний та недопустимий доказ, в апеляційного суду не має підстав.

Враховуючи наведене, чергове клопотання потерпілої сторони про призначення аналогічної транспортно-інженерної та транспортно-трасологічної експертизи й доручення її проведення іншій експертній установі, з урахуванням даних відеореєстратора, задоволенню не підлягає.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що методичний аналіз поставлених у клопотанні представника потерпілої запитань для вирішення при проведенні нової транспортно-інженерної експертизи, яка за методикою є аналогічною автотехнічній експертизі, свідчить про те, що всі вказані питання вже були вирішені попередньою експертизою, яка виконана експертом Тернопільського відділення КНДІСЕ Ломакіним Б., у зв`язку з чим вимоги про призначення аналогічної судової експертизи, за відсутності вагомих аргументів для призначення повторної, комплексної, додаткової транспортно-трасологічної чи комісійної експертиз, слід визнати безпідставними.

Що стосується носія інформації, з урахуванням даних якого потерпілою стороною ініційовано клопотання про призначення транспортно-інженерної та транспортно-трасологічної експертизи, то відповідно до висновку експерта за результатами проведення експертизи відео звукозапису №3367-Е від 03.09.2022,

-9-

відеозвукозапис «EV0011-006945_s/MP4» починається кадром з показами «2019-12-20 11:00:11», закінчується кадром з показами «2019-12-20 11:01:18» та містить відомості про обставини зіткнення двох автомобілів. Встановлення відповідності вказаних показів реальним даті та часу виходить за межі компетенції експерта з експертної спеціальності 7.1 «Технічне дослідження матеріалів та засобів відео-, звукозапису». Ознак змін у досліджуваному відео звукозаписі не виявлено. Дати категоричний висновок про те, що досліджуваний відео звукозапис не зазнавав будь-яких змін, не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю атестованої методики, яка б дозволяла гарантовано виявляти будь-які зміни у цифрових записах.

Таким чином, зазначеним експертним висновком не було встановлено відповідності вказаних показів реальним даті та часу, зафіксованим на носії інформації, а також, враховуючи, що на час проведення експертизи № 243/21-22 від 08.09.2021, відеозапис з відеореєстратора автомобіля марки «Nissan Qashqai», не надавався через його відсутність, у зв`язку з чим його подальше дослідження у справі шляхом призначення чергової експертизи слід визнати недоцільним.

При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги таке.

Так, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Апеляційний суд також вважає, що суд першої інстанції, зазначивши у постанові, що винним у дорожньо-транспортній пригоді є водій ОСОБА_3 , не послався на докази, які підтверджують цей висновок, належним чином не вмотивувавши такий. У тому числі у постанові суду першої інстанції попри наявність в справі експертного висновку, який судом залишено поза увагою, не зазначено, якими доказами підтверджується висновок про те, що водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_1 , при виконанні обгону, не впевнився в безпечності руху, при цьому перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України та скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попутно і здійснював поворот ліворуч.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що водій ОСОБА_3 вправі був розраховувати на те, що і інші учасники дорожнього руху виконують (дотримуються) Правила дорожнього руху України.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце під час дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів під керуванням водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи свідчать про відсутність у діях ОСОБА_3 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, а також слугують підставою для скасування оскаржуваної постанови.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб,

-10-

передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази; те, що учасники процесу з метою усунення неповноти при складанні протоколу не заявляли клопотань про приєднання або витребування доказів по справі.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката Чліянца С. А. про призначення повторної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, а також клопотання представника потерпілих - адвоката Сочки В. І. про призначення комплексної експертизи відео-звукозапису та інженерно-транспортної експертизи залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його захисника-адвоката Качайла А. І. задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.07.2020, щодо ОСОБА_8 скасувати, а провадження відносно нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя