ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1182/22

Провадження № 3/568/820/22

07 листопада 2022 р. м.Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Делалова О.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції №2 Дубенського районного ВП Головного управління національної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 4 ст. 121 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 08.10.2022 року о 19.00 годині, на автодорозі Т-0302, 164 км. в с. Козин Рівненської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Камаз-53212, д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом ГКБ - 819, д.н.з. НОМЕР_2 , який підпадає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов. Дане правопорушення являється повторним протягом року, оскільки 01.08.2022 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення БАД 191316 за ч. 3 ст. 121 КУпАП. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 31.3 б Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 121 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що дійсно керував транспортним засобом з причепом, але не знав, що відносно причепа не пройдений технічний огляд, оскільки він йому не належить та в день зупинки його працівниками поліції користувався ним перший раз. Наразі вирішує питання з власником щодо проходження технічного контролю, оскільки надалі планує використовувати причеп.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Статею 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, або таким, що своєчасно не пройшов технічний огляд. Частиною четвертою даної статті передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті.

Статею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У розумінні зазначеної норми законодавства суд розглядає справу про адміністративне правопорушення на підставі доказів, наданих особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, при складанні протоколу.

Судом безпосередньо досліджено докази, які були надані на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №022667 від 08.10.2022 року; довідка ВП№2 Дубенського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП; витяг з адмінпрактики; копія постанови про накладення адміністративного стягнення від 08.10.2022 року за ч.ч.1, 2 ст. 126 КУпАП; диск з відеофіксацією правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 121 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає, зокрема, за повторне протягом року керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов. Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю умислу.

Згідно з ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Відповідно до п. 31.3. б) Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено дослідженими судом доказами ОСОБА_1 не мав обов`язку слідкувати за виконанням законодавства у сфері технічного контролю транспортного засобу, що належить іншій особі.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137, яка визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації.

Відповідно до п. 3 ч. 2, ч. 11 Порядку, для проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу замовник подає виконавцю особисто або через уповноважену особу: паспорт або інший документ, що посвідчує особу (уразі подання документів уповноваженою особою така особа, крім документа, що зазначений в цьому абзаці, пред`являє виконавцю документ, що підтверджує її повноваження); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Отже, замовником проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу є власник транспортного засобу або уповноважена ним особа.

Як убачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 не є власником причепу ГКБ - 819, д.н.з. НОМЕР_2 , а лише керував автомобілем, з вказаним причепом тому, в обсяг його обов`язків як водія, визначених пунктами 2.1, 2.3 Правил дорожнього руху, не включено обов`язок проведення технічного контролю транспортного засобу, який належить іншій особі, а так само здійснення контролю за строками його проведення.

З відеозапису, який було долучено до матеріалів справи вбачається лише факт складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім цього, до протоколу не додано доказу, який би підтверджував факт притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ч.ч.1-3 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким доказом, у даному випадку, може бути лише завірена у встановленому порядку копія постанови, яка набрала законної сили, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року за ч.ч. 1-3 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Запис у протоколі про притягнення особи до адміністративної відповідальності, довідка та відомості адмінпрактики не є доказом у розумінні ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також не надано жодного доказу щодо технічної характеристики причепу.

Суд (суддя) законодавчо позбавлений права збирати докази вини (брати на себе функції обвинувачення). Це підтверджено не тільки міжнародним правом, але і національної судовою практикою. Принцип диспозитивності є одним із засадничих в українському та міжнародному судочинстві.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява №7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Відтак, враховуючи відсутність доказів притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ч.ч.1-3 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відсутність умислу в діях ОСОБА_1 , оскільки останній не є власником пречепу та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, у суду виник обґрунтований сумнів у доведеності поза розумним сумнівом вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.ст. 121, 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 121 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення даної постанови.

Суддя: О.М. Делалова