ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 Справа №607/16465/22

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Надія Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , не працює, навчається у Міжнародному університеті розвитку людини України, заочна форма навчання, 3 курс, факультет права,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №120218 від 12 листопада 2022 року, 12 листопада 2022 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 , 1982 року народження, домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали в образах нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, нанесенні ляпасу по щоці, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 , пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винним себе у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що ніякого насильства син щодо неї не вчиняв. Вона написала заяву, будучи злою на сина за те, що він підписав контракт на службу в ЗСУ, крім того перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Вони з сином помирились, насильства про яке йдеться в її заяві і поясненнях, ОСОБА_1 не вчиняв. Просила не притягувати його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини, викладені в її заяві, поясненнях та протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

Як убачається з рапорту інспектора-чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Іваника Д.В. від 12 листопада 2022 року., 12 листопада 2022 року о 20 год. 05 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_3 , про те, що її син ОСОБА_1 наніс їй тілесні ушкодження. При відпрацюванні повідомлення заявниця повідомила працівникам поліції, що її син ОСОБА_1 ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, наніс ляпас по щоці.

У протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12 листопада 2022 року та поясненнях ОСОБА_2 від 12 листопада 2022 року, вона повідомила, що 12 листопада 2022 року близько 19 год. 30 хв. вона перебувала вдома з друзями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та спільно розпивали алкогольні напої, в цей час прийшов її син ОСОБА_1 , також перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_2 зробила йому зауваження, а він у відповідь вчинив щодо неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, наніс (удар) ляпас по щоці.

Аналогічними є письмові пояснення ОСОБА_2 від 12.11.2022р.

Однак свої пояснення щодо вчинення ОСОБА_1 зазначених дій, а саме, домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, що полягало в тому, що він ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, наніс (удар) ляпас по щоці, ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечила та спростувала.

З пояснень ОСОБА_3 від 12 листопада 2022 року убачається, що 12 листопада 2022 року близько 19 год. 30 хв. вона з друзями перебувала в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , в цей час прийшов син ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зробила сину зауваження, оскільки він перебував у нетверезому стані, а він почав виражатися в сторону матері нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою, наніс ляпас рукою в обличчя. Як убачається з зазначених пояснень, ОСОБА_3 не була допитана як свідок, її не було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання.

Як слідує з пояснень ОСОБА_1 від 12 листопада 2022 року, 12 листопада 2022 року він пішов гуляти, після прогулянки повернувся до подруги матері, оскільки вона перебувала у неї, мама та її друзі перебували у стані алкогольного сп`яніння, його матір почала просити його щоб він не йшов служити до армії, на що він розізлився та можливо штовхнув її.

Також, як убачається із матеріалів справи, щодо ОСОБА_1 було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №254889 від 12 листопада 2022 року та форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12 листопада 2022 року, у яких потерпілою зазначено ОСОБА_2 .

Відповідно до п. п. 3 п. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Доказами вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства є заява ОСОБА_2 та її письмові пояснення, однак у судовому засіданні викладені в них обставини, зокрема про те, що ОСОБА_1 12 листопада 2022 року близько 19 год. 30 хв. вчинив щодо неї домашнє насильство, ОСОБА_2 заперечила, вказавши, що жодного насильства він щодо неї не вчиняв, а всі обставини, які вона повідомила працівникам поліції, були неправдою.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні 12 листопада 2022 року домашнього насильства не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, з урахуванням безпосередніх пояснень потерпілої ОСОБА_2 у судовому засіданні, не встановлено доказів, на підставі яких суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 12 листопада 2022 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 173-2, 247, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

CуддяН. М. Сташків