КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/3069/2022 Доповідач: Яковлева В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Яковлева В.С., з секретаремсудового засідання - Кожевніковою А.В., за участю: особи, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Федака М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу особи, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року стосовно ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, без офіційного місця роботи, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.Стягнуто судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. на користь держави. Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Апелянт зазначає, що 05.07.2022 року працівники поліції зупинили її автомобіль, за результатами огляду у пасажира було виявлено стан сп`яніння. При складанні матеріалів їй не були роз`яснені ст.. 63 Конституції України та ст.. 268 КУпАП. Звертає увагу, що в копії протоколу, яку видали їй, в графі які вимоги порушено стоїть прочерк, а в протоколі, що є в матеріалах - зазначено п. 2.9 ПДР України. Відсутність у протоколі пункту ПДР унеможливлює притягнення до відповідальності. Звертає увагу, що в протоколі зазначено про притягнення до відповідальності за передачу права керування, що не узгоджується з ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суду не надано доказів того, що протокол складено посадовою особою і що ця особа була уповноважена на складання протоколу. Апелянт заперечує обставини, викладені в постанові суду, щодо того, хто перебував за кермом транспортного засобу. Вказує, що особа, яка передає керування транспортним засобом повинна знати, що передає керування особі, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, факт керування товаришем транспортним засобом в стані сп`яніння не підтверджує порушення апелянтом п. 2.9 ПДР, адже алкоголь товариш міг вживати після передачі йому транспортного засобу. Будь-яких доказів її обізнаності в цьому та умислу матеріали справи не містять. Судом не встановлений факт перебування товариша в стані сп`яніння. У протоколі не зазначено яким саме способом вона передала право керування автомобілем. Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника, які підтримали апеляційні вимоги, дослідивши зібрані по справі докази, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 05 липня 2022 року близько 11:20 у м. Києві на проспекті Академіка Глушкова 12 (КП505) передала право керування належним їй транспортним засобом Peugeot 307, д.н.з. НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.9 г Правил дорожнього руху (далі - ПДР), відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Зокрема, вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 139287 від 05.07.2022, копією протоколу № ААД № 139286 від 05.07.2022 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з керуванням ОСОБА_2 транспортним засобом Peugeot 307, д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, копію чеку приладу «Drager», відповідно до якого під час огляду 05.07.2022 об 11:56 у ОСОБА_2 виявлено 2,36 проміле алкоголю в крові, що значно перевищує норму, копією акту огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння, довідкою від 20.07.2022 року про те, що власником транспортного засобу Peugeot 307, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , відеозаписом з бодікамери працівника поліції. Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав. ОСОБА_1 посилається на те, що в копії протоколу, виданого їй, в графі «який пункт ПДР порушено» стоїть прочерк, тоді як в протоколі, що наявний в матеріалах справи, зазначено про порушення пункту 2.9 «г» ПДР. Відсутність у протоколі посилання на відповідний пункт правил унеможливлює притягнення особи до відповідальності. Разом з тим, відповідно до положень п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Таким чином, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП не є банкетною та в даному випадку повністю відображає зміст пункту 2.9 «г» ПДР, а тому відсутність посилання на цей пункт Правил у протоколі не є істотним порушенням. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 передала право керування транспортним засобом, тоді як ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність саме за передачу керування транспортним засобом. Вказані обставини заслуговують на увагу, проте за наведених обставин судом встановлено та підтверджується матеріалами справи факт передачі ОСОБА_2 керування транспортним засобом, належним ОСОБА_1 . Відповідно до відеозапису з бодікамери працівника поліції жінка-військовослужбовець, яка була безпосереднім свідком події, на запитання поліцейського стверджувала, що під час зупинки на блокпосту за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 . Крім того, репліки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом всього відеозапису свідчать про те, що за кермом автомобіля був саме ОСОБА_2 , а коли до транспортного засобу підійшов поліцейський ОСОБА_1 сіла на місце водія. Вказаний відеозапис спростовує доводи ОСОБА_1 про недоведеність факту керування автомобілем ОСОБА_2 . До того ж під час надання пояснень апеляційному суду ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що саме ОСОБА_2 перебував за кермом її транспортного засобу. Підстав вважати, що протокол про адміністративне правопорушення складений не уповноваженою особою, не встановлено. Відповідно до протоколу його складено поліцейським б1 р1 бзп1 УПП в м. Києві ДПП рядовим поліції Бойко О.П. Патрульна поліція входить до складу органів Національної поліції. Обгрунтованих доводів, які б свідчили про складення протоколу не уповноваженою особою, апелянтом не наведено. Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що відсутні докази її обізнаності про перебування товариша в стані алкогольного сп`яніння при передачі йому керування, що на її думку свідчить про відсутність умислу, є безпідставними, розцінюються апеляційним судом як позиція захисту та не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП. Як видно з даних копії акту огляду ОСОБА_2 , його огляд проводився в зв`язку з наявним в нього запахомалкоголю з порожнини рота, нестійкою ходою, характерним тремтінням пальців рук, що в сукупності з встановленим результатом огляду (2,36 %о) вказує, на переконання апеляційного суду, про очевидність для оточуючих наявних ознак сп`яніння в ОСОБА_2 .Відтак протилежні твердження апелянта з цього приводу, не дають підстав для висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.Вказівка у протоколі про спосіб передачі транспортного засобу особі, яка керувала ним у стані алкогольного сп`яніння, про що зазначає апелянт, не є обов`язковою та не має значення для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на нероз*яснення ОСОБА_1 прав, передбачених ст.. 63 Конституції України та ст.. 268 КУпАП, апеляційний суд оцінює критично. В протоколі від 05.07.2022 року міститься відмітка про роз*яснення ОСОБА_1 її прав та обов*язків передбачених ст.. 63 Конституції України та ст.. 268 КУпАП. Зазначений протокол ОСОБА_1 підписала без зауважень та висловилася лише по суті правопорушення. Доводи апелянта про відсутність в справі належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а також інші порушення, які на думку апелянта мали місце 05.07.2022 року та могли вплинути на обгрунтованість оскаржуваного рішення, під час апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли. Разом з тим, при розгляді справи суд першої інстанції не врахував, що в даному випадку на ОСОБА_1 , яка не була водієм при вчиненні даного правопорушення, не повинно було бути накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, позаяк це не передбачено санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, згідно якої за дії, зазначені в диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП, передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Таким чином, «водій» це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія. У даному випадку ОСОБА_1 не є водієм, а відноситься до категорії «інші особи», стягнення для якої передбачено окремо санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, а саме штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Оскільки за встановлених обставин ОСОБА_1 не була водієм та не здійснювала керування транспортним засобом на момент його зупинки, а передала право керування іншій особі, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, то в даному випадку суд першої інстанції безпідставно визначив ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк один рік. З урахуванням викладеного, апеляційна скарга саме з цих підстав підлягає частковому задоволенню, а постанову суду першої інстанції в частині накладеного адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 необхідно змінити, виключивши з її резолютивної частини посилання на застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 задовольнити частково. Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року стосовно ОСОБА_1 змінити. Виключити з резолютивної частини постанови посилання на застосування до ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік. В іншій частині постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року залишити без змін. Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.С. Яковлева