Провадження № 3/947/6983/22
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2022 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Літвінова І.А. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за протоколом від 13 жовтня 2022 року, які надійшли з Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону відносно сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді майстер номер обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 13.10.2022 року обставини вчиненого адміністративного правопорушення: «Одеською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері під час вивчення стану законності та заходів щодо її забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , у діях військовослужбовця ОСОБА_1 виявлено ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 17220 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Встановлено, що з 15.03.2022 по теперішній час сержант ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією. На теперішній час обіймає посаду майстер - номер обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 .
Так, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори та резервістів під час мобілізації вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Відтак, будучи військовослужбовцем, сержант ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей.
Пунктом 17 Статуту передбачено, що на військовослужбовця під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Згідно вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Статтею 26 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Водночас, сержант ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, свідомо ігноруючи вимоги законів, 10.10.2022 приблизно о 08 год. 00 хв. прибув до місця дислокації свого підрозділу, за адресою: АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується рапортом та письмовими поясненнями т.в.о. командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , протоколом медичного огляду від 10.10.2022 року № 001393, письмовими поясненнями заступника командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 .
В особистій бесіді сержант ОСОБА_1 свою вину визнав повністю та розповів, дійсно, 10.10.2022 прибув до військової частини НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Такі дії сержанта ОСОБА_1 призвели до порушення військової дисципліни, положень статутів та інших керівних документів.
Зазначені факти повністю підтверджені доданими до протоколу матеріалами.
02.03.2018 у Верховному суді України відбулася робоча зустріч нарада з головами апеляційних судів областей та Апеляційного суду м. Києва за участю голови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Бориса Гулька та заступника голови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду Валентини Щепоткіної, під час якої визначилися, що особливий період розпочався з дня набрання чинності Законом України № 1126-VII від 17.03.2014 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», яким затверджено відповідний Указ виконуючого обов`язки Президента України № 303/2014 від 17.03.2014, тобто з 17.03.2014, і триватиме до набрання чинності законом України, яким буде затверджено Указ Президента про демобілізацію.
Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або із окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1 126-У11 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», оголошено про проведення часткової мобілізації.
Згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
Збройні Сили України приймають участь в анти терористичній операції визначеним складом сил і засобів у відповідності до норм Закону України «Про боротьбу з тероризмом».
Відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України па рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, оголошено та зобов`язано провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб.
Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас, зазначеним Законом передбачено такий захід як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.
На даний час відповідних рішень Президентом України не приймаюся.
Крім цього, питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду.
Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа №800/582/14) виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Тобто, з 18.03.2014 і по теперішній час в Україні діє особливий період.
Таким чином, 10.10.2022 сержант ОСОБА_1 приблизно о 08:00, будучи військовослужбовцем, під час несення служби на посаді майстра - номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , діючи протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій, допустив появу на території його військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , у нетверезому стані в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. З ст. 17220 Кодексу України про адміністративні правопорушення.»
Статтею 172-20 КУпАП встановлюється відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно ч. 3 ст. 172-20 КУпАП дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п`ятнадцяти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції у точній відповідності з законом.
Стаття 9 КУпАП наводить визначення поняття адміністративного правопорушення, а саме: це є «протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
ОСОБА_1 до суду з`явився, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, розкаявся, просив суд його суворо не карати, та обмежитись штрафом.
Суд дослідив протокол про адміністративне правопорушення, рапорт, протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 , копію військового квитка, письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
З досліджених матеріалів справи вбачається, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Обставини, які обтяжують відповідальність відповідно до ст. 35 КУпАП відсутні.
Обставини, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення є повне визнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому адміністративному правопорушенні, його щире каяття, ставлення до скоєного діяння.
Положеннями ст. 5 ч. 1 п. 12 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Призначаючи вид адміністративного стягнення, суд враховує характер і міру громадської небезпеки скоєного, особу правопорушника, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність.
Керуючись ст.ст. 7,9, 172-20, 256,280, 283,284 КУпАП ,-
ПОСТАНОВИВ:
Сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3
ст. 172-20 КУпАП, на підставі якої накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок.
На підставі ст. 5 ч. 1 п. 12 Закону України «Про судовий збір», звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Роз`яснити ОСОБА_1 положення ст. 308 КУпАП, згідно якої у разі несплати правопорушником штрафу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу або з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення у разі оскарження постанови про стягнення штрафу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби, де в порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначений у постанові про стягнення штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя Літвінова І. А.