Справа № 346/2202/22
Провадження № 3/346/1755/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 р.м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Коваленко Д.С., розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

На розгляді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, знаходиться протокол серії ААД №110636 від 13 червня 2022 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею для розгляду цієї справи №346/2202/22, визначено ОСОБА_2 .

Розгляд справи відкладався неодноразово, на підставі клопотань захисника ОСОБА_1 : адвоката Бежука С.М., і за цей час адвокат встиг подати заперечення його клієнта проти притягнення його до адміністративної відповідальності; свою вину у вчиненні правопорушення, ОСОБА_1 не визнає, і його адвокат подав суду докази, які не подавались поліцейському.

Проте 06 жовтня 2022 року, Європейський суд з прав людини, із використанням своїх правових висновків, наданих ним раніше у справах:

- «Михайлова проти України» (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_d28#Text рішення від 06 березня 2018 року, пункти 57-66), з урахуванням справ:

- «Озеров проти Росії» (Ozerov v. Russia), заява № 64962/01, пункти 53-58, від 18 травня 2010 року (https://hudoc.echr.coe.int/rus#%22tabview%22:[%22document%22],%22itemid%22:[%22001-98531%22]);

- «Кривошапкін проти Росії» (Krivoshapkin v. Russia), заява № 42224/02, пункти 44-46, від 27 січня 2011 року (https://hudoc.echr.coe.int/rus#%22tabview%22:[%22document%22],%22itemid%22:[%22001-103078%22]);

- «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08, пункти 51-84, від 20 вересня 2016 року (https://hudoc.echr.coe.int/rus#%22tabview%22:[%22document%22],%22itemid%22:[%22001-166737%22]),

прийняв рішення у справі «Бантиш та інші проти України» (заява №13063/18), яким встановив порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в частині не забезпечення неупередженості суду, у зв`язку із відсутністю сторони обвинувачення (прокурора) в провадженні у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП (https://hudoc.echr.coe.int/rus#%22itemid%22:[%22001-219783%22]).

І хоча Європейський Суд з прав людини не стверджував, що участь прокурора є обов`язковою у кожній справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП він констатував, що участь прокурора у справах про адміністративні правопорушення є обов`язковою, якщо людина не визнаючи своєї вини у вчиненні такого правопорушення з`явилась у судове засідання чи вимагає проведення усних слухань та подає заперечення чи докази на спростування своєї вини, що власне і вимагає наявності прокурора, який міг би заперечити проти цього, забезпечуючи тим самим принцип змагальності, доведення вини стороною обвинувачення та неупередженість суду.

А у даній справі, як і у наведених справах, які розглядадались Європейським Судом з прав людини, ОСОБА_1 зайняв активну позиції захисту, вину не визнає, надав суду заперечення, а також залучив адвоката, який подає докази, які не надавались поліцейському.

Тож з огляду на пункт 1 статті 6 Конвенції та вказані рішення Європейського Суду з прав людини, які його тлумачать, у даній конкретній справі, участь прокурора дійсно є необхідною. Але суд відзначає, що КУпАП не унормовує, яким чином і яким документом суд вирішує таке процесуальне питання, як залучення прокурора до участі у справі.

Тому на підставі статті 8 Конституції України, тобто керуючись принципом верховенства права, одним з елементів якого є застосування аналогії закону, суд застосовує положення статей 369-372 Кримінального процесуального кодексу України та вирішує наявне процесуальне питання шляхом постановлення цієї ухвали. При цьому, використовуючи аналогію процесуального закону, суд враховує правовий висновок Великої палати Верховного Суду, вказаний нею в рішенні від 08 червня 2022 року у справі №2-591/11 (№ в реєстрі - 105110382) за яким, суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні (пункт 78); самезастосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення (пункт 81); тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії (пункт 82).

І вирішуючи питання щодо залучення до участі у справі прокурора, суд виходить з наступного.

Частина 1 статті 9 Основного Закону України встановлює, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. А одним із таких міжнародних договорів, з огляду на Закон України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції» є зазначена Конвенція.

При цьому, в силу положень частини 1 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику цього Суду, як джерело права.

Разом з цим суд враховує, що в силу положень частини 1 статті 4 Закону України «Про прокуратуру» організація та діяльність прокуратури України і статус прокурорів (тобто їх права і обов`язки) визначаються не тільки Конституцією України, цим та іншими законами України, а й міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. До того ж, в силу положень пункту 2.1. пункту 2. Наказу Офісу Генерального прокурора від 07 серпня 2020 року №365 «Про загальні засади організації роботи в органах прокуратури України» керівникам та прокурорам прокуратур усіх рівнів наказано здійснювати повноваження лише в межах та у спосіб, що передбачені не тільки Конституцією і законами України, а й міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, положення міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, зокрема і Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з урахуванням рішень Європейського суду з прав людини який її тлумачить, є обов`язковими не тільки для суду, а й для керівників та прокурорів прокуратур усіх рівнів.

І з огляду на вказані вище рішення Європейського Суду з прав людини, якими тлумачаться положення пункту 1 статті 6 Конвенції, і суд, і прокурори повинні враховувати у своїй діяльності, що участь прокурора у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП є обов`язковою за умов, зазначених вище.

Але частиною 2 статті 250 КУпАП передбачено, що участь прокурора у розгляді справи є обов`язковою тільки при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1724-1729, 1729-2 КУпАП.

Тож КУпАП (частина 2 статті 250) передбачено, що участь прокурора у справах про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 130 КУпАП не є обов`язковою, а Конвенція (пункт 1 статті 6, з урахуванням вказаних вище рішень ЄСПЛ) встановлює, що така участь, за вказаних вище умов, є обов`язковою.

Отже, правилами міжнародного договору встановлено інші правила участі прокурора у справах про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 130 КУпАП, ніж ті, що передбачені у КУпАП, безпосередньо.

Тому, з метою вирішення даної правової колізії, суд застосовує частину 2 статті 19 Закону України «Про міжнародні договори», яка чітко встановлює, що якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Тож як наслідок, застосуванню підлягають саме правила встановлені Конвенцією, зокрема правила передбачені пунктом 1 статті 6 (з урахуванням вказаних вище рішень ЄСПЛ), а отже участь у даній справі прокурора є обов`язковою, позаяк усі, вказані вище умови, за яких участь прокурора на вказаних підставах є обов`язковою, наявні.

І зважаючи на те, що згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про прокуратуру» діяльність прокуратури ґрунтується на засадах територіальності, а відповідно до Наказу Офісу Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року №39 «Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур» Коломийський район це територіальна юрисдикція Коломийської окружної прокуратури, до участі у справі, що розглядається Коломийським міськрайонний судом слід залучити прокурора саме цієї прокуратури.

Також суд враховує, що в силу положень пункту 7.2. пункту 7 та пункту 23 Наказу Офісу Генерального прокурора від 07 серпня 2020 року №365 «Про загальні засади організації роботи в органах прокуратури України» конкретний прокурор чи прокурори для участі у справах про адміністративні правопорушення визначаються керівником прокуратури (та/або його першим заступником чи заступником), який своїми наказами розподіляє обов`язки між прокурорами, бо саме керівники прокуратур несуть відповідальність за стан організації роботи в органах прокуратури. Тобто, оскільки це компетенція вказаних осіб, суд не може і не буде вирішувати питання про визначення конкретного прокурора Коломийської окружної прокуратури для участі у даній справі.

Разом з цим, обов`язкова участь прокурора цієї прокуратури у даній справі не означає, що він повинен узяти участь у судовому засіданні безпосередньо, оскільки з огляду на вказані вище висновки Європейського Суду з прав людини та обставини цієї справи, матеріали якої містять усі подані ОСОБА_1 та його захисником заперечення і докази, прокурор, якщо він бажає, може обмежитись тільки наданням свого висновку (який прямо передбачено частиною 1 статті 250 КУпАП) яким заперечити або погодитись із позицією ОСОБА_1 і його адвоката, повністю чи частково. Позаяк, допитувати свідків ОСОБА_1 та його адвокат не просили, сам він в усному вигляді жодних пояснень не надав, а адвокат надав свої пояснення в межах наданих його клієнтом заперечень у письмовій формі. Тож підстави для усного слухання справи за участю прокурора, в обов`язковому порядку, на даний час, відсутні.

Отже, на підставі викладеного, та керуючись статтями 1, 2, 8, 130, 213, 214, 245-252, 276-279 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Залучити до участі у даній справі прокурора Коломийської окружної прокуратури.

Судове засідання відкласти на 06 грудня 2022 року, 15 годину та проводити його у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (місто Коломия Івано-Франківської області, пр.Михайла Грушевського, будинок 29).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Коваленко Д. С.