Справа № 156/292/22
Номер провадження: 3/156/166/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року смт Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусов А.Є., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського РВП ГУ НП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП):

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Старий Загорів Волинської області, є громадянином України, здобув повну загальну середню освіту, не є працевлаштованим, не є одруженим, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення, які надійшли до суду з Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського РВП ГУ НП у Волинській області, ОСОБА_1 24.04.2022 близько 19 год. 00 хв. по вул. Центральній у с. Риковичі Іваничівської територіальної громади Володимир-Волинського району Волинської області вчинив бійку біля магазину.

В діянні ОСОБА_1 службові особи територіального органу поліції вбачають порушення громадського порядку, таке діяння кваліфіковане за ст. 173 КУпАП.

Під час судового розгляду справи захисник ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні правопорушення не вбачав, додатково пояснив, що ввечері 24.04.2022 він разом з приятелями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на легковому автомобілі, належному ОСОБА_5 , поїхав з с. Старий Загорів до с. Топилище в гості до місцевих дівчат. Поблизу магазину в селі його з приятелями зустріли місцеві хлопці, котрі розпочали бійку. Сам ОСОБА_1 бійку не розпочинав, навпаки намагався розборонити ОСОБА_6 та іншого місцевого хлопця, котрі бились між собою, коли його самого почали бити місцеві хлопці, він лише захищав своє життя та здоров`я, когось з нападників ударив у відповідь. ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , допитавши за відповідним клопотанням як свідка ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норми ст. 173 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, "обвинувачення" відповідно до положень ст. 6 п.1 згаданої Конвенції може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливих наслідків для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в п.1 ст. 6 згаданої Конвенції вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін «обвинувачення» із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового слідства. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України хуліганство розглядається як делікт (ст. 173 КУпАП), вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування до винної особи примусової праці (громадські роботи, виправні роботи) або ж навіть короткострокове позбавлення волі (адміністративний арешт), суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами територіального органу поліції щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 684200 від 11.05.2022, складеного відносно ОСОБА_1 , та заперечення останнім своєї вини, посадові особи органу поліції повинні довести факт скоєння ОСОБА_1 дій, котрі порушують громадський порядок і спокій громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як докази вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ст. 173 КУпАП, службовими особами органу поліції були надані до суду:

- протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 684200 від 11.05.2022;

- рапорт в електронній формі, зареєстрований 24.04.2022 в журналі єдиного обліку органу поліції за № 782, де зафіксовано інформацію про бійку за участі 15 осіб у АДРЕСА_2 , біля магазину «Все для дому»;

-рапорт в електронній формі, зареєстрований 28.04.2022 в журналі єдиного обліку органу поліції за № 803, де зафіксовано інформацію про бійку, котра сталась 24.04.2022 о 19 год. 15 хв. за участі 15 осіб у АДРЕСА_2 , біля магазину «Все для дому»;

-рапорт в електронній формі, зареєстрований 25.04.2022 в журналі єдиного обліку органу поліції за № 2592, де зафіксовано інформацію про бійку, котра сталась 24.04.2022 о 19 год. 15 хв. за участі 15 осіб у АДРЕСА_2 , біля магазину «Все для дому»;

- копія супровідного листа від 26.04.2022 № 1131/5211/01-22 начальника Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП О. Бончака про направлення матеріалів для прийняття рішення згідно з чинним законодавством, адресованого начальникові Відділення поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) С. Головенку;

- письмові пояснення ОСОБА_8 від 24.04.2022, котрий був учасником бійки, в своїх поясненнях прямо не вказував на ОСОБА_1 як на особу, котра брала участь у бійці, заподіювала особисто йому певні ушкодження;

- письмові пояснення ОСОБА_9 від 24.04.2022, котрий був свідком бійки, в своїх поясненнях прямо не вказував на ОСОБА_1 як на особу, котра брала участь у бійці, заподіювала особисто йому певні ушкодження;

- письмові пояснення ОСОБА_10 від 24.04.2022, котрий зазначив, що 24.04.2022 близько 19-ї год. він з друзями (серед яких був і ОСОБА_1 ) поїхав з с. Старий Загорів до с. Топилище в гості до місцевих дівчат, поблизу магазину в селі його з приятелями зустріли місцеві хлопці, котрі розпочали бійку, заподіяли тілесні ушкодження ОСОБА_11 , розбили скло в автомобілі, належному ОСОБА_5 ; про те, що ОСОБА_1 бив когось із хлопців, у поясненнях інформації немає;

- письмові пояснення ОСОБА_8 від 24.04.2022, котрий проїздив повз місце конфлікту на власному автомобілі, побачив, як його знайомого били четверо хлопців, вирішив заступитись за приятеля, вступив у бійку, кулаком розбив скло у дверцятах автомобіля, порізавши собі руку, був учасником бійки, претензій ні до кого не має, в своїх поясненнях прямо не вказував на ОСОБА_1 як на особу, котра брала участь у бійці, заподіювала особисто йому певні ушкодження;

- письмові пояснення ОСОБА_12 від 24.04.2022, котрий був учасником бійки, в своїх поясненнях прямо не вказував на ОСОБА_1 як на особу, котра брала участь у бійці, заподіювала особисто йому певні ушкодження;

- письмові пояснення ОСОБА_13 від 24.04.2022, котрий був свідком бійки, в своїх поясненнях прямо не вказував на ОСОБА_1 як на особу, котра брала участь у бійці, заподіювала особисто йому певні ушкодження, зазначив, що невідомі хлопці били його та його брата ОСОБА_14 , а вони разом втекли з місця події, оскільки цих місцевих хлопців було занадто багато, вони були дуже агресивні;

- письмові пояснення ОСОБА_10 від 24.04.2022, котрий зазначив, що невідомі хлопці били його та його брата ОСОБА_15 , розбили скло в автомобілі, належному їхньому батькові, пошкодили дверцятами автомобіля пальці на руці ОСОБА_14 , вони разом з братом втекли з місця події, оскільки цих місцевих хлопців було занадто багато, вони були дуже агресивні; в своїх поясненнях опитаний прямо не вказував на ОСОБА_1 як на особу, котра брала участь у бійці, заподіювала особисто йому певні ушкодження;

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 24.04.2022, котрий зазначив, що 24.04.2022 близько 19-ї год. він з друзями (серед яких були ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ) поїхав з с. Старий Загорів до с. Топилище в гості до місцевих дівчат; їхній автомобіль стояв на зупинці біля сільського магазину, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 перебували поряд з транспортним засобом, розмовляли з дівчатами, ОСОБА_1 та ОСОБА_21 сиділи в салоні автомобіля; поблизу магазину в селі до ОСОБА_1 та його приятелів « чогось прискіпались» місцеві хлопці, котрі поводили себе агресивно, розпочали бійку, заподіяли тілесні ушкодження ОСОБА_11 , розбили скло в автомобілі, належному ОСОБА_5 ; ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, побачив, що кілька «місцевих хлопців» гуртом б`ють ОСОБА_22 , вирішив вступитись за приятеля, вступив у бійку, з ким саме бився та хто саме бив його, він не може згадати;

- копії супровідного листа т. в.о. начальника сектору дізнання Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимир Волинського РВП Дергунової А. від 24.04.2022 № 278 про направлення зібраних матеріалів для прийняття рішення згідно з чинним законодавством;

- копія рапорту інспектора СРПП Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Рибовича М. від 28.04.2022 щодо об`єднання для розгляду матеріалів, зареєстрованих в журналі єдиного обліку за № 787 та за № 803 від 24.04.2022.

Будь-яких інших доказів у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_7 службовими особами органу поліції до суду не надано.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний достатнім доказом вини особи у цій справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у судді.

Показання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 за своєю сутністю не суперечать письмовим поясненням ОСОБА_10 , відібраним співробітниками поліції, поясненням, наданим в судовому засіданні, участі ОСОБА_10 у бійці ці пояснення беззаперечно не доводять, жоден з опитаних не вказав прямо на ОСОБА_10 як на особу, яка спровокувала конфлікт, заподіювала комусь з учасників бійки удари, спричиняла певні тілесні ушкодження.

За клопотанням ОСОБА_1 безпосередньо в судовому засіданні було допитано як свідка ОСОБА_13 , який підтвердив, що ОСОБА_23 не розпочинав бійку першим, не провокував "місцевих хлопців» на конфлікт, намагався розборонити інших хлопців, котрі бились між собою; коли «місцеві» гуртом почали бити ОСОБА_22 , ОСОБА_23 вступився за приятеля і когось з «місцевих» вдарив у відповідь.

Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, за відсутності клопотань учасників справи суддя не здійснював виклику для допиту як свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 з власної ініціативи.

Інші додані співробітниками Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимир-Волинського РВП ГУ НП у Волинській області до протоколу письмові матеріали підтверджують не вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ст. 173 КУпАП, а лише перебування саме цієї особи поряд з місцем бійки, фіксування певної події в облікових документах територіального органу поліції.

Зі змісту показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що бійку розпочали невідомі «місцеві хлопці», ОСОБА_1 не був ініціатором конфлікту з «місцевими», перебував в салоні автомобіля і вийшов з авто лише для того, щоб захистити свого приятеля ОСОБА_22 , котрого гуртом били кілька хлопців.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності (ст. 17 КУпАП).

Згідно із ч.1 ст. 19 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані необхідної оборони, тобто при захисті державного або громадського порядку, власності, прав і свобод громадян, установленого порядку управління від протиправного посягання шляхом заподіяння посягаючому шкоди, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що діяння, скоєне ОСОБА_1 хоча і передбачене законом як адміністративне правопорушення, однак було скоєне в стані необхідної оборони, оскільки ОСОБА_1 захищав право ОСОБА_24 на життя від протиправних посягань з боку кількох осіб, використовував свою фізичну сили і завдавав ударів нападникам саме з цією метою, а не з метою свідомого порушення громадського порядку. Межі необхідної оборони при цьому перевищені не були, оскільки ОСОБА_1 завдавав особам, котрі били його приятеля, ударів руками у відповідь, тяжкі наслідки для життя та здоров`я певних осіб від дій ОСОБА_1 не настали. Отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю, зокрема, у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7,9,17,19, 247,280,284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковане за ст. 173 КУпАП, у зв`язку з діями особи в стані необхідної оборони.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня складання постанови.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя А. Є. Бєлоусов