ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1043/22 Головуючий в 1 інст. Ретинська Ю.І.
Провадження № 33/807/613/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника адвоката Зінченко М.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Зінченко М.В. на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 09.05.2022, о 17 годин 40 хвилин, у місті Запоріжжі по вул. Скворцова, 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем КІА Cerato, д.н.з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода. Від проходження огляду водій відмовився, що було зафіксовано на боді камеру № 474146. Водія відсторонено від керування шляхом паркування ТЗ в заїзному кармані без порушення ПДР, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Зінченко М.В. вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов до помилкових висновків, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та транспортний засіб д.н. НОМЕР_1 не зупиняли працівники поліції.

Вказаний транспортний засіб рухався під керуванням знайомого ОСОБА_1 по вул. Скворцова у напрямку дороги М-18 (Харків Сімферополь Ялта). Під час руху по вул. Скворцова, автомобіль був зупинений військовими особами на блок-пості для проведення зовнішнього огляду автомобіля та перевірки документів.

Військовими було повідомлено про те, що у м. Запоріжжі рішенням органів місцевого самоврядування запроваджено комендантську годину з 19 годин 08.05.2022 року до 5 години 10.05.2022 року. Військовими було викликано наряд поліції. Коли працівники поліції приїхали, ОСОБА_1 та його знайомий знаходились біля автомобіля. Працівниками поліції була здійснення перевірка документів та поверхневий огляд речей.

Іншою особою, було неодноразово повідомлено працівникам поліції, що саме він керував транспортним засобом, а не ОСОБА_1 . Вказане підтверджується відеозаписом події.

Під час розмови, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про вичавлені ознаки сп`яніння та запропонували пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, але останній відмовився, адже не був під час події водієм автомобіля.

Захисник вважає, що матеріали справи не підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані сп`яніння, а зафіксовані обставини на боді-камеру не доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Працівники поліції в судовому засіданні не повідомили, яким саме чином був встановлений факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та якими доказами цей факт підтверджується.

Факт нібито здійснення керування ОСОБА_1 автомобілем ґрунтується лише на припущеннях, які не можуть покладатися в основу судового рішення.

Наголошує, що пояснення свідка ОСОБА_2 є сумнівними, оскільки з викладених відомостей, достеменно неможливо встановити, у який період часу відбувались зазначені ним події.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Зінченка М.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

В основу його винуватості місцевим судом було покладено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №063079 (а.с.4), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 09.05.2022, о 17 годин 40 хвилин, у місті Запоріжжі по вул. Скворцова, 1, керував автомобілем КІА Cerato, д.н.з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода. Від проходження огляду водій відмовився, що було зафіксовано на боді камеру № 474146. Водія відсторонено від керування шляхом паркування ТЗ в заїзному кармані без порушення ПДР, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія (а.с.7-8), з яких вбачається, що працівники поліції під час події виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода, почервоніння шкіри обличчя. Водій ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився;

- письмові поясненнями свідка ОСОБА_3 (а.с.10), який пояснив, що 09.05.2022 року знаходився у дворі дома за вул. Скворцова, побачив як біля його дому припаркувався автомобіль д.н. НОМЕР_1 , з нього вийшов невідомий чоловік, який був одягнутий в сіру футболку, чорні шорти, високого зросту. Чоловік стукав в двері станції шиномонтажу. Свідок відповів йому, що станція не працює. Потім чоловік сів за кермо автомобіля та поїхав в сторону блок-посту, після чого його там зупинили;

- оптичний носій інформації у вигляді СД-диску (а.с.12), яким зафіксовано те, що ОСОБА_1 від пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

- показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які були надані під час судового розгляду в суді першої інстанції та які пояснили, що 09.05.2022 року екіпаж патрульної поліції був викликаний на блок-пост по вул. Скворцова у зв`язку із тим, що було зупинено автомобіль, які переміщався під час комендантської години. Коли вони приїхали на місце події, автомобіль КІА стояв біля блок-посту. Про те, що за кермом автомобіля був ОСОБА_1 дізналися із слів свідка. Свідок під час події був біля будинку. ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння та від пропозиції пройти огляд, водій відмовився.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Зокрема, суд відхиляє доводи про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 .

Вказане спростовується дослідженим відеозаписом події під найменуванням «ААБ№063079», який починається з того, що ОСОБА_1 перебуває біля транспортного засобу біля, спілкується з працівниками поліції, сперечається з ними та вимагає, щоб вони дали йому пройти кілька кілометрів до батька. Поліцейський запитує у нього, чому відразу неможна було пройти, а не їхати, на що ОСОБА_1 відповідає, що далеко. Далі за змістом відео ОСОБА_1 намагається продемонструвати своє посвідчення водія в «Дії» та відшукати в салоні автомобіля свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Інша присутня на місці особа в цієї розмові участі не приймає. На вимогу прийти медичний огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідає категоричною відмовою, яку не мотивує тим, що він не є водієм транспортного засобу.

Отже поведінка та висловлювання ОСОБА_1 на місці події вказує на те, що саме він керував транспортним засобом.

Під час спілкування поліцейський виявив у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд. Водій ОСОБА_1 відмовився. Працівник поліції роз`яснив вимоги ст. 268 КУпАП та надав матеріали справи на ознайомлення, що свідчить про дотримання поліцейським належної правової процедури.

Поведінка ОСОБА_1 , зафіксована відеозаписом вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився та свідомо відмовився від проходження медичного огляду.

Апеляційний суд вказує, що відеозаписи події повністю узгоджується з показами свідків в справі та письмовими показами свідка ОСОБА_3 , якими вказується, що автомобілем керував ОСОБА_1 .

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи захисника є безпідставними в цій частині, адже матеріали справи про адміністративне правопорушення беззаперечно і поза розумним сумнівом вказують на винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому порушенні.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини обвинуваченого у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити наступне.

Апеляційний суд вказує, що право в суспільстві відображається в поведінці його членів та має вид соціального факту. Встановлені в суспільстві правила поведінки є обов`язковими для всіх членів суспільного життя. За порушення особи встановлених правил поведінки в суспільстві передбачається юридична відповідальність.

Вид і міра покарання за вчинення діяння, передбаченого ст.130 КУпАП втратило значення, як дрібного делікту, оскільки роками відповідальність за такі діяння посилюється та є резонансними в національній системі права через настання суспільно небезпечних наслідків.

Вказане обґрунтовується тим, що коли особа перебуває під дією певних речовин, які знижують увагу і швидкість реакції, вона нездатна належно реагувати на особливості дорожньої обставини.

Тобто, життя та здоров`я учасників дорожнього руху залежать від випадку чи трапиться на руху такої особи аварійна ситуація або складна дорожня обстановка, чи ні.

Тому, діяння за ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху та має посилену юридичну відповідальність в суспільстві.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, наголошено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Зінченко М.В., залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 332/1043/22