Справа №760/5268/22
Провадження №3/760/4018/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2022 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., за участю секретаря Дубаніної О.В., представника Київської митниці Короля Л.О., представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності Петренка Д.О. розглянувшиматеріали, що надійшли від Державної митної служби України відносно громадянина України ОСОБА_1 , агента з питань митного оформлення ФОП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 від 27.02.2019, код ДРФО, у зв`язку з порушенням митних правил, передбаченого ст.472 МК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу №4991/10000/21 від 25.11.2021, встановлено, що 23.11.2021, з метою поміщення у митний режим транзиту товарів «обчислювальний пристрій Z15 - 100 шт., блок живлення PSU APW7 - 198 шт.» вагою брутто 1096 кг, нетто 975 кг, кількістю місць 28, до митного посту «Бориспіль» Київської митниці агентом 3 питань митного оформлення ФОП ОСОБА_1 шляхом електронного декларування подано митну декларацію типу «TP80AA», якій було присвоєно № UA100040/2021/340160.

Вказані товари відправлені авіаційним транспортом (рейс № ТК6491) на підставі авіанакладної від 15.11.2021 № 235-23810080 компанією«QIANHAI VP TRADING COMPANY LIMITED» (G/F, 91 CASTLE PEAK RD, SAN TIN, YUEN LONG, NT, HONG KONG) на адресу одержувача «KRIPTEKS SRL» (25 OCTIABRIA STR., HOUSE 13, 4500 DUBASARY, MOLDOVA).

У графі 31 митної декларації № UA100040/2021/340160 декларантом заявлені наступні відомості:

Товар № 1 «Блоки оброблення інформації інші, ніж у товарних під позиціях 847141 або 847149, що містять або не містять в одному корпусі запам`ятовувальні пристрої, пристрої введення та виведення: обчислювальний пристрій Z15 - 100 шт. Торгова марка: нема даних. Виробник: нема даних».

Товар №2 «Перетворювачі статичні, які використовуються з телекомунікаційною апаратурою, машинами автоматичного оброблення інформації та їх блоками: блок живлення PSU APW7 198 шт. Торгова марка: нема даних. Виробник: нема даних».

Разом із вказаною митною декларацією до митниці були надані такі документи інвойс від 09.11.2021 № 9, виставлений компанією «QIANHAI VP TRADING COMPANY LIMITED» для «KRIPTEKS SRL» на товари «обчислювальний пристрій 215 - 100 шт., блок живлення PSU APW7 - 198 шт.» загальною вартістю 109900 дол. США; авіанакладна від 15.11.2021 № 235- 23810080, CMR від 22.11.2021 № 820109, книжка МДП від 23.11.2021 № XT.80009543, договір доручення № 17 від 17.11.2021 про надання митно- рокерських послуг та інші необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення документи, які зазначені в графі 44 вказаної митної декларації.

Згідно з п. 3.1.8 договору доручення № 17 від 17.11.2021 ОСОБА_1 зобов`язаний здійснювати декларування товарiв вiдповiдно до чинного законодавства України.

23.11.2021 посадовими особами митниці, з урахуванням ч.2 ст.338, ст.ст. 361-363 Митного кодексу України проведено частковий огляд товарів з розкриттям до 20 відсотків пакувальних місць та вибірковим обстеженням транспортного засобу, за результатами якого складено Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручноi поклажі та багажу № UA100040/2021/340160.

Під час проведення огляду встановлено що на товарi № 1 наявне маркування, відомості про яке відсутнє в митній декларації та товаросупровідних документах, а саме: модель 240-zz, торгова марка «ANTMINER», виробник «Shenzhen Century Cloud Core Technologies Limited» (у 31 гр. ЕМД Товар № 1 декларантом вказано, що торгова марка та виробник «нема даних»); на № 2 наявне маркування, відомості про яке відсутнє в митній декларації та товаросупровідних документах, а саме: модель APW7-12-1800-А3, виробник «Shenzhen Coudic Technology Co., LTD» (у 31 гр. ЕМД Товар № 2 декларантом вказано, що торгова марка та виробник «нема даних»).

Враховуючи результати огляду, а також інформацію з інтернету вказані товари є обладнанням для майнінгу біткоінів.

Враховуючи результати проведення митного огляду, декларантом не заявлені точні відомості щодо найменування, виробника та торговельної марки товарів №№ 1, 2 електронної митної декларації № UA100040/2021/340160.

Перед подачею електронної митної декларації № UA100040/2021/340160 декларант ОСОБА_1 не скористався правом, наданим йому ч.2 ст.266 МК України.

Згідно ст.266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого Митним кодексом України; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату. Цією ж статтею Митного кодексу України передбачено, що особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант. Крім того, у разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант. Про те, декларант не виконав вимоги ст. 257 Митного кодексу України та не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Згідно положень п.2, розділу ІІ. Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, при заповненні графи 31 МД, якщо у графі 33 МД код товару згідно з УКТ ЗЕД зазначається на рівні десяти знаків, в окремих полях електронної МД за формою «електронного інвойсу» зазначаються відомості, необхідні для ідентифікації товару, у тому числі відомості про артикул (марку, модель, сорт, тип тощо), при цьому, якщо декларант не володіє інформацією про характеристику товару, що передбачена формою «електронного інвойсу», або володіє про відсутність у товару відповідної характеристики, у відповідному полі «електронного інвойсу» зазначається «нема даних».

Таким чином, декларант ОСОБА_1 , не заявив за встановленою формою у МД від 23.11.2021 № № UA100040/2021/340160 точні та достовірні відомості про товари №№1, 2, у тому числі щодо найменування, виробника та торговельної марки товарів, який підлягає обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Загальна вартість предметів правопорушення становить 40 094 124 грн.

Представник Київської митниці Держмитслужби у судовому засіданні складений протокол 4991/10000/21 підтримав в повному обсязі та просив притягнути гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, посилаючись на те, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів на підтвердження порушення митних правил з боку останнього.

Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо притягнення ОСОБА_1 його до адміністративної відповідальності, просив закрити провадження та надав відповідні пояснення.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 23.11.2021, з метою поміщення у митний режим транзиту товарів «обчислювальний пристрій Z15 - 100 шт., блок живлення PSU APW7 - 198 шт.» вагою брутто 1096 кг, нетто 975 кг, кількістю місць 28, до митного посту «Бориспіль» Київської митниці агентом з питань митного оформлення ФОП ОСОБА_1 шляхом електронного декларування подано митну декларацію типу «TP80AA», якій було присвоєно № UA100040/2021/340160.

В графі 31 митної декларації № UA100040/2021/340160 декларантом заявлені наступні відомості:

-Товар № 1 «Блоки оброблення інформації інші, ніж у товарних під позиціях 847141 або 847149, що містять або не містять в одному корпусі запам`ятовувальні пристрої, пристрої введення та виведення: обчислювальний пристрій Z15 - 100 шт.

-Товар №2 «Перетворювачі статичні, які використовуються з телекомунікаційною апаратурою, машинами автоматичного оброблення інформації та їх блоками: блок живлення PSU APW7 198 шт.

Однак за вказаними товарами не зазначено даних про торгову марку та виробника.

Вказані товари відправлені авіаційним транспортом (рейс № ТК6491) на підставі авіанакладної від 15.11.2021 № 235-23810080 компанією«QIANHAI VP TRADING COMPANY LIMITED» (G/F, 91 CASTLE PEAK RD, SAN TIN, YUEN LONG, NT, HONG KONG) на адресу одержувача «KRIPTEKS SRL» (25 OCTIABRIA STR., HOUSE 13, 4500 DUBASARY, MOLDOVA).

Отже судом встановлено, що в даному випадку товари прямували через територію України транзитом до Молдови для здійснення остаточного митного оформлення.

Також слід зазначити, що матеріали справи містять інвойс від 09.11.2021 згідно якого найменування товарів зазначені однаково з МД № UA100040/2021/340160: «обчислювальний пристрій Z15 - 100 шт., блок живлення PSU APW7 - 198 шт.». Тобто інвойс не містить інших даних.

Переміщення товару та подання митної декларації № UA100040/2021/340160 відбувалось в режимі транзит, а тому при здійсненні заповнення декларації особа, яка її подавала ОСОБА_1 керувалась виключно відомостями, які були зазначені у товаросупровідних документах, внаслідок чого відсутні підстави вважати, що цій особі могло бути відомо про розгорнуті найменування товарів, які знаходились у авіаційному транспорті. При цьому декларування вантажу здійснювалося митним брокером ОСОБА_1 на підставі договору про надання митно-брокерських послуг №17 від 17.11.2021, укладеного між ТОВ «Криптекс» та ФОП ОСОБА_1 . Слід зазначити, що адміністративні матеріали, які митний орган направив до суду, не містять повний текст вищевказаного договору, оскільки останній включає пункт 3.1.9, а наступний 6.5. Тобто відсутня частина тексту договору. Даний договір ймовірно містить інші пункти, якими передбачено наприклад відповідальність або зобов`язання замовника щодо надання митному брокеру повної та достовірної інформації, всіх необхідних документів про товари, які переміщуються через митний кордон України. Виходячи зі стандартного типового договору можливо передбачалась повна або часткова юридична відповідальність за достовірність даних і документів на переміщуваний замовником товар, наданих митному брокеру та інше.

Декларантом ОСОБА_1 фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах не здійснювався, хоча і згідно ч.2 ст.266 МК перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

Суд звертає увагу на те, що відповідно положень ст.90 МК України, «транзит» це митний режим, відповідно до якого товари та/або т/з комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, а згідно ч.1, 2 ст.268 МК допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, не тягне за собою застосування санкцій, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.

Обставин, передбачених ч. 3 ст. 268 МК у цій справі не встановлено.

Порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, т/з комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність (ч.1 ст.458 МК).

Згідно положень п.2, розділу ІІ. Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, при заповненні графи 31 МД, якщо у графі 33 МД код товару згідно з УКТ ЗЕД зазначається на рівні десяти знаків, в окремих полях електронної МД за формою «електронного інвойсу» зазначаються відомості, необхідні для ідентифікації товару, у тому числі відомості про артикул (марку, модель, сорт, тип тощо), при цьому, якщо декларант не володіє інформацією про характеристику товару, що передбачена формою «електронного інвойсу», або володіє про відсутність у товару відповідної характеристики, у відповідному полі «електронного інвойсу» зазначається «нема даних».

При цьому, слід звернути увагу на те, що відповідно до вказаного Порядку вищевказані відомості зазначаються лише у випадках декларування товарів у митному режимі імпорту, а не транзиту.

Наведене дає підстави стверджувати, що відповідальність особи є однією із ознак будь-якого порушення митних правил, а системний аналіз положень ч.1, 2 ст.268, ч.1 ст.458 МК дає підстави стверджувати, що допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності не утворює складу відповідного порушення митних правил.

Відповідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п.4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст.368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, за обставин, викладених в протоколі про порушення митних правил, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винною у вчиненні цього правопорушення в суді встановлено не було. При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про порушення ОСОБА_1 митних правил.

В контексті ч.1 ст.458 МК України суб`єктивна сторона правопорушення, що передбачене ст.472 МК України, передбачає наявність в діях особи вини у вчиненні правопорушення у формі прямого умислу.

Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП), а вчинення з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.11 КУпАП).

Крім того, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Згідно положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як випливає зі змісту ст.1 Першого протоколу, вони містять три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі по тексту - Суд) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний інтерес»; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

При цьому Суд констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу» (дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п. п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, п. п. 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06. 11. 2008).

Докази по справі мають бути належними та допустимими. Належний доказом - це доказ, зміст якого відтворює фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. До того ж фактичні дані - це дані, які маючи зв`язок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність доказуваних фактів. Допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також, коли законодавець допускає його використання.

Відповідно до ч.1ст.487 Митного Кодексу України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 1 частиною 1статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд, аналізуючи викладені обставини та керуючись конституційним принципом презумпції невинуватості, вказаним в ст.62 Конституції України (тобто вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів), вважає що митним органом не було надано достовірних доказів на підтвердження вини особи та її винність не доведена, а тому це є підставою для закриття провадження по справі, через відсутність складу адміністративного правопорушення, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.3, 235, 257, 264, 266, 459, 467, 472, 491, 522, 541 МК України, ст.ст.8, 247,265, 283, 284, 294 КУпАП України,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_1 , агента з питань митного оформлення ФОП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з порушенням митних правил, передбачених ст.472 МК України закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва, шляхом подання скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя - Г.О. Козленко