Номер провадження: 33/813/1266/22
Номер справи місцевого суду: 292/1063/21
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Янковської Ю.Л.,

захисника: Малюка Є.Є.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Саратського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір на користь держави у сумі 496, 20 грн.

З протоколу серії ДПР18 № 530173 вбачається, що 29 листопада 2021 року о 23 годині 47 хвилин на 196 км автодороги Київ-Чоп, ОСОБА_4 керував автомобілем марки "MAN 19.414", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки NOVATRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків із застосуванням приладу Drager Alcotest 7510, ARLM 0274, результат огляду 1,62% проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із наведеною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Саратського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2022 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що:

- наявний у матеріалах справи відеозапис нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказом з огляду на його фрагментарність;

- у наведеному відеозаписі не зафіксовано наявності у водія ознак сп`яніння;

- залучені працівниками поліції свідки є упередженими, а отже їх покази не можуть бути прийнято судом до уваги;

- результати огляду, проведено за допомогою спеціального технічного засобу, що застосовувався на місці зупинки, не є допустимими доказами, оскільки шестимісячний термін калібрування такого засобу не було дотримано;

- попри незгоду водія з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, працівниками поліції не було запропоновано пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, не було туди направлено та доставлено;

- у матеріалах справи наявне направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я, однак не відеозаписі не зафіксовано момент його складання;

- застосоване судом стягнення у вигляді позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом на 1 рік є надмірно тяжким, адже його трудова діяльність, яка є його єдиним джерелом заробітку, пов`язана із необхідністю керування транспортними засобами.

ОСОБА_1 та його захисник у судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисника, апеляційний суд, не погоджуючись із доводами апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що провина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 530173, відповідно до якого 29 листопада 2021 року о 23 годині 47 хвилин на 196 км автодороги Київ-Чоп ОСОБА_5 керував автомобілем марки "MAN 19.414", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки NOVATRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків із застосуванням приладу Drager Alcotest 7510, ARLM 0274, результат огляду 1,62% проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;

- змістом відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського АМ 00023 та відеореєстратором, з яких вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "MAN 19.414", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки NOVATRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був зупинений працівниками поліції, якими, з огляду на встановлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, за згодою водія було проведено огляд на стан сп`яніння на місці зупинки останнього за допомогою пристрою «Drager Alcotest», результат якого становив 1, 62% проміле. Також з відповідного відеозапису також вбачається, що працівниками поліції для проведення огляду та фіксування у водія ознак сп`яніння було залучено двох свідків. Окрім цього, на відеозаписі зафіксовано, що після проходження огляду та виявлення у нього ознак сп`яніння водій власним підписом засвідчив, факт ознайомлення зі змістом протоколу та те, що йому було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота; нестійка хода; виражене тремтіння пальців рук, огляд проведений за допомогою приладу Drager Alcotest 7510 ARLM 0274. Результат огляду на стан сп`яніння: проба позитивна 1,62 % проміле. З результатами огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 згоден. Свідки огляду: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

- роздруківкою показників спеціального технічного засобу, відповідно до якого огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено на автодорозі Київ-Чоп 196 км, 29.11.2021 року о 23:47:03 годині, за допомогою приладу Alkotest 7510, прилад № ARLM 0274, принтер № ARLM 0058, тест № 142, дата останнього калібрування 05.04.2021, результат тесту 1,62% . Роздруківка підписана ОСОБА_1 , свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та співробітником поліції Мозговим А.А.;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у присутності яких поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу проведено огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат якого становив 1, 62% проміле.

Відповідно до пп. а п. 2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо посилання апелянта на те, що наявний у матеріалах справи відеозапис нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказам через його фрагментарність, апеляційний суд звертає увагу на зміст ч.2 ст.266 КУпАП, якою визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вищенаведений порядок також узгоджується із вимогами, викладеними у Розід Х п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі Інструкція).

Так, на виконання вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 (Інструкції №1026), інспекторами поліції велася відеозйомка під час виконання службових обов`язків та складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 , яка дозволяє встановити обставини справи, що є основною їх функцією.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином, оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі.

Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи та має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Конкретних зауважень щодо невідповідності обставин, що мали місце під час складання протоколу серії ДПР18 № 530173 від 29 листопада 2021 року, зафіксованим у відповідному відеозаписі, апеляційна скарга не містить.

Тому апеляційний суд вважає, що відеозапис, залучений інспекторами поліції, є достатньо інформативним та приймає його як безумовний доказ у справі.

Апеляційний суд також відхиляє посилання апелянта на власну незгоду з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та безпідставність не направлення його до закладу охорони здоров`я з огляду на те, що ані наявний у справі відеозапис, ані протокол, ані акт огляду на стан сп`яніння не місять інформації щодо незгоди водія із результатами огляду на стан сп`яніння, проведеному на місці зупинки.

Поряд з цим, зважаючи на наведені вище обставини, апеляційний суд вважає безпідставним складений працівниками поліції та долучене до протоколу направлення водія на огляд до КНП "УПНСД" Новоград-Волинської МЛ., втім, на переконання апеляційного суду, скасування оскаржуваної постанови з цієї підстави є надмірним формалізмом та бюрократичним застосуванням правових норм у трактуванні процесуального законодавства, не відповідатиме загальним засадам права та буде неправомірним обмеженням права особи на справедливий суд, яке передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки таке порушення не впливає на правильність висновків суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань, що узгоджується із правовим висновком, викладений у рішення ЄСПЛ у справі «Сутяжник проти Росії» .

Так, у рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" від 23.07.2009 (№ 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Таким чином, апеляційний суд вважає фіксування поліцейськими того, як ОСОБА_1 , пройшов огляд на стан сп`яніння на місті зупинки транспортного засобу, результат якого був позитивний, а саме 1,62% проміле, є таким, що відповідає законодавчо встановленим до нього вимогам, з огляду на наявність у справі відеозаписів нагрудної камери поліцейських, у яких зафіксовано відповідні обставини.

Щодо посилань представника апелянта на те, що пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки такі свідки є упередженними, про що свідчать їх спроби переконати працівників поліції у перебуванні водія у стані алкогольного сп`яніння, то суд апеляційної інстанції не може погодитися з ними, оскільки, чинний КУпАП, не містить будь-яких вимог наявності чи відсутності, а також часу формування (до чи після залучення їх, як свідків поліцейським) у свідка переконання про наявність чи відсутність у водія стану сп`яніння. Окрім того, складання пояснення свідків, відібрані інспектором патрульної поліції, фіксують не зафіксовані працівниками поліції ознаки сп`яніння, а процедуру проходження водієм огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, що і було засвідчено власними підписами свідків. Відомості, що містяться в цих поясненнях не суперечать іншим вищезазначеним доказам у справі, а відтак є достатньо інформативними та були обґрунтовано прийняті судом його як доказ у справі.

Посилання апелянта на недопустимість результатів огляду на місці зупинки як доказу, що Drager Alcotest 7510, за допомогою якого 29 листопада 2021 було проведеного огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, не пройшов належної процедури калібрування (градуювання), оскільки міжінтервальний проміжок для процедури градуювання становить 6 місяців, а з огляду на дату, зазначену на чеку з роздруківки Drager Alcotest 7510, якою є 05.04.2021 рік, процедура градуювання мала місце понад 6 місяців, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Перелік спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ України та Держспоживстандартом для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння міститься в Державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки. Газоаналізатор Drager Safety AG and Co.KgaA (Germany), до яких належить і Drager Alcotest 7510, включені до вказаного переліку.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.

Пунктом 1 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VII (із змінами) термін періодична повірка засобів вимірювальної техніки вживається в такому значенні - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал).

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 і становить 1 рік.

Відповідно до Європейського стандарту EN 15964:2018, що наказом «Українського науково-дослідницького і навчально центру проблем стандартизації, сертифікації та якості» 08.11.2018 № 404 прийнято як національний стандарт за позначенням ДСТУ EN 15964:2018 (EN 15964:2011, IDT «Breath alcohol test devices other than single use devices - Requirements and test methods») «Пристрої неодноразового використання для контролю видихуваного повітря, максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслуговуванням», «Градуюванням» та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі Drаger Alcotest, становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).

Таким чином, апеляційний суд вважає огляд на стан сп`яніння щодо ОСОБА_1 , проведений на місці зупинки працівниками поліції у відповідності до норм діючого законодавства з використанням технічного засобу, градуюваного відповідно до чинних вимог, є таким, що відповідає нормам чинного законодавства України.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні, ухваленому 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Позиція ОСОБА_1 та його захисника, висловлена в апеляційній скарзі та у судовому засіданні щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності, обґрунтованості, а викладених у ній висновків матеріалам справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відхиляє апеляційний суд і посилання ОСОБА_1 на надмірну суворість застосованого до нього стягнення у вигляді позбавлення права керування траспортними засобами, адже його трудова діяльність, яка є його єдиним джерелом заробітку, пов`язана із необхідністю керування транспортними засобами,як на підстави для скасування оскаржуваної постанови, оскільки такі не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення за якою у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами є безальтернативним.

З постанови суду вбачається, що при визначенні виду та міри адміністративного стягнення у вигляді штрафу та позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого для водіїв санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, вважаю, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Саратського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко