Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/342/22 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондаренко В. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,

за участю:

захисника Грицини В.І.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 17.09.2022 року о 22 год. 50 хв. на автодорозі Н-14 125 км. керував транспортним засобом Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою визнати його невинуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що судом першої інстанції була допущена неповнота з`ясування обставин справи, яка вплинула на правильність прийняття рішення, а викладені в постанові судді висновки щодо його винуватості у вчиненні правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на належних, достатніх та допустимих доказах.

Тому вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є необгрунтованими, належним чином невмотивованими, не відповідають фактичним обставинам справи. Тому оскаржувана постанова незаконна і підлягає скасуванню.

В судовому засіданні вину у вчинені вказаного правопорушення він не визнав та пояснив, що 17.09.2022 року він не керував транспортними засобами. Цього дня за кермом його автомобіля був ОСОБА_2 . Під час руху автомобіля закінчилося пальне і сів акумулятор. Після чого ОСОБА_3 пішов в село за допомогою - попрохати знайомих щоб приїхали на транспортному засобі для того, щоб підзарядити акумулятор або прибуксирувати автомобіль додому, а також привезти бензин. В цей час йшов дощ, він з ОСОБА_4 сиділи на задньому пасажирському сидінні. Працівники поліції під`їхали в той момент коли він вийшов з автомобіля для того, щоб поставити відповідний знак аварійної зупинки.

Тобто, факт керування ним транспортним засобом не доведений в судовому засіданні, оскільки в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження.

Суд послався, як на докази його винуватості на протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №003566 від 17.09.2022 року; відеозапис події, на якому зафіксовано, як поліцейський повідомляє про факт зупинки транспортного засобу під час його руху.

Враховуючи не визнання ним вини у вчиненні правопорушення суду необхідно було витребувати від відділення поліції повний запис відео з нагрудного реєстратора, на якому зафіксовано події 17.09.2022 року о 22 год. 50 хв. на автодорозі Н-14 125 км та допитати свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

Однак, в день слухання справи - 03 жовтня 2022р. перед засіданням він повідомив секретаря про те, що в коридорі перебуває свідок ОСОБА_7 . Вона його запевнила, що суд обов`язково допитає свідка. Але суд вказаного свідка не допитав.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України, висновки суду про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є неправильними, оскільки в суді не доведено належними та допустимим доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника Грицини В.І. та ОСОБА_1 , які просили постанову суду скасувати та закрити провадження по справі, допитавши свідка за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зваживши доводи апеляційної скарги приходжу до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа, у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статей 245, 251, 252, 280, 283 цього Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Вказаних вимог під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 районим судом дотримано у повному обсязі.

Порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями Закону України від 30.06.1993 №3353-XII «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР України).

У відповідності до 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, пункт 2.5. Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За невиконання вимог цього пункту Правил передбачено адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

В рішенні Європейського суду з прав людини у складі його Великої палати по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно норм, встановлених законами держави Україна.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, сама по собі відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення та має наслідком адміністративну відповідальність.

Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок №1103).

Зокрема, пунктом 3 Порядку №1103 передбачено, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).

Статтею 254 КУпАП встановлено, що основним документом, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення, є протокол, вимоги до змісту якого встановлені статтею 256 цього Кодексу, серед яких, є право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Вимоги щодо оформлення протоколів про адміністративні правопорушення органами поліції встановлено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376 (далі - Інструкція №1376).

Інструкцією №1376 встановлено порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також визначено порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Тобто, вищевказані положення КУпАП та Інструкції №1376 визначають правила допустимості і відповідності доказів, що є гарантом їх достовірності та істинності, а положення Інструкції №1452/735 та Порядку №1103 - підстави та правила проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, у встановленому порядку в закладі охорони здоров`я, перелік яких затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішеннях ЄСПЛ, зокрема по справах «Коробов проти України» від 21.07.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 17.09.2022 року о 22 год. 50 хв. на автодорозі Н-14 125 км. керував транспортним засобом Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

На переконання апеляційного суду, за встановлених обставин районний суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №003566 від 17.09.2022 року, згідно якого 17.09.2022 року о 22 год. 50 хв. на автодорозі Н-14 125 км. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), від проходження на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2);

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 17.09.2022 року, який пояснив, що 17.09.2022 року близько 22 год. 00 хв. перебував на своєму автомобілі Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 на автодорозі в с. Новомиколаївка Бобринецького району, після чого в автомобілі закінчився бензин та почав його котити додому, беручи за руль автомобіля. Доїхавши до с. Кетрисанівка був зупинений працівниками поліції. Перед тим як котити автомобіль вжив алкогольні напої (а.с.3);

-відеозаписом події, на якому зафіксовано, як поліцейський повідомляє про факт зупинки транспортного засобу під час його руху, з`ясування особи, яка ним керувала, визнання водієм ОСОБА_1 факту керування ним транспортним засобом Daewoo Lanos, неодноразову пропозицію водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі і відповідно відмова водія від продуття алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі, визнання водієм факту перебування в стані алкогольного сп`яніння, а також заперечення водієм ОСОБА_1 факту керування ним транспортним засобом, роз`яснення ОСОБА_1 його прав та відмова від підписання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.7).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 17 вересня 2022 року у ОСОБА_1 а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, в розумінні розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а у разі незгоди особи з результатом або відмови від такого огляду в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом не відповідає дійсності, оскільки такі доводи спростовуються наявним в матеріалах справи файлом відеозапису із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівника патрульної поліції, на якому чітко зафіксовані його пояснення працівнику поліції про те, що він керував транспортним засобом після вживання алкогольних напоїв. Тобто, ОСОБА_1 особисто підтвердив факт керування транспортним засобом.

При цьому суд враховує, що під час складання протоколу ОСОБА_1 не висловлював незгоду з його змістом, не заявляв жодних клопотань, заперечень чи скарг на дії працівників поліції, що підтверджується відеозаписом, доданим до матеріалів справи, а також відсутністю жодних записів у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення».

Допитаний під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_8 підтвердив версію ОСОБА_1 викладену ним в апеляційній скарзі. Проте, пояснення вказаного свідка суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки даний свідок є особою зацікавленою у результаті судового розгляду та окрім того, його пояснення суперечать доказам наявним у матеріалах справи.

Що стосується доводів апелянта про фрагментарність та частковість здійснення запису перебігу події, апеляційний суд приходить до висновку, що сама по собі відсутність повного та безперервного запису події з бодікамери не свідчить про недопустимість чи неналежність відеозаписів як доказів, оскільки в ході судового провадження сторона захисту не посилалася на те, що зафіксовані на відеозаписі події в дійсності не відбувались або якимось чином викривлені та спотворені.

Щодо різниці у часі вчинення адміністративного правопорушення зафіксованого у протоколі та на відеозаписі то апеляційний суд зазначає, що патрульні поліцейські при виконанні службових обов`язків згідно наказу №1026 використовують нагрудні відеореєстратори, на яких час та дата встановлюється при підключенні до боксу при заряджанні чи налагодженні. Повне розряджання, падіння чи перегрів нагрудного відео реєстратора може впливати на показники часу та дати на ньому, в тому числі із похибкою. Водночас стороною захисту не надано доказів про недопустимість чи неналежність вказаних відеозаписів як доказів.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються, як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, постанова судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко