Провадження № 3/127/4986/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2022м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 124 та 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 12.07.2022 о 21.10 год. по вул. Баженова, 32 в м. Вінниці ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Fiat, д.н. НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль марки «Ваз», д.н. НОМЕР_2 , що був припаркований у дворі будинку. Внаслідок зазначеного відбулося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Після цього, ОСОБА_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка мала місце 12.07.2022 о 21.10 год. по вул. Баженова, 32 в м. Вінниці, за участю автомобіля марки Fiat, д.н. НОМЕР_1 , під його керуванням та припаркованого у дворі будинку автомобіля марки «Ваз», д.н. НОМЕР_2 , самовільно залишив місце події.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`являвся, захисник останнього повідомив, що ОСОБА_1 не зможе з`явитись у зв`язку з проходженням служби у лавах Збройних Сил України, тому вважав за можливе здійснити судовий розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 12.07.2022 біля 21-ї год. на прохання ОСОБА_1 він переганяв автомобіль останнього. Він поставив автомобіль у дворі будинку. Зі слів власника автомобіля «Ваз» він пошкодив зазначений автомобіль, однак він не відчув ніякого зіткнення. Коли приїхала поліція, його ніхто не слухав і документи склали на власника автомобіля ОСОБА_1 .

Заслухавши думку захисника Самуся С.А., пояснення свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З диспозиції статті 124 КпАП випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху (далі ПДР), що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Слід звернути увагу, що дана норма є бланкетною.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 12.1, 13.1 ПДР.

Зі змісту пункту 12.1 ПДР випливає, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до пункту 13.1 ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення суду надані схема ДТП, на якій зафіксоване розташування автомобіля марки «Ваз», письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Захисник Самуся С.А. в судовому засіданні зауважив, що письмові пояснення ОСОБА_1 слід оцінювати критично, оскільки останні викладені не ОСОБА_1 власноручно. Захисник звернув увагу на ту обставину, що його підзахисний до його залучення до служби у ЗСУ оспорював автентичність його підпису в зазначених поясненнях, оскільки підписи у поясненнях і у протоколі про адміністративне правопорушення не схожі. Також захисник зауважив, що не був дотриманий принцип заборони самовикриття. Переконливі докази тієї обставини, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем на час ДТП, надані суду матеріали справи не містять. Крім того, захисник посилався на ту обставину, що допитаний в судовому засіданні під присягою свідок ОСОБА_2 повідомив суду, що на час зіткнення транспортних засобів за кермом автомобіля перебував саме він. Зі змісту пояснень ОСОБА_3 користувача автомобіля марки «Ваз» випливає, що моменту зіткнення транспортних засобів він не бачив. Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні посилався на ту обставину, що працівникам поліції він повідомляв, що саме він здійснював керування транспортним засобом, однак його пояснення до уваги взяті не були.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейський судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджений факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом автомобілем марки Fiat, д.н. НОМЕР_1 , на час його зіткнення з автомобілем марки «Ваз», д.н. НОМЕР_2 , що був припаркований у дворі будинку. Натомість за результатами судового розгляду суд встановив, що керування цим автомобілем здійснював ОСОБА_2 . Саме тому суд вважає, що в судовому засіданні не підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Зі змісту статті 122-4 КпАП випливає, що цією нормою встановлена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Зважаючи на ту обставину, що за результатами судового розгляду не підтверджений факт керування ОСОБА_1 автомобілем на час ДТП, положення статті 122-4 КпАП похідні від приписів статті 124 КпАП, тому суд вважає, що провадження у справі в цій частині відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП також слід закрити.

Разом з тим, суд вважає за доцільне належним чином завірені копії матеріалів справи (протоколів про адміністративне правопорушення, схеми ДТП, рапортів) направити до патрульної поліції для вирішення питання щодо доцільності адміністративного переслідування ОСОБА_2 , який, як встановив суд у судовому засіданні, вчинив ДТП та самовільно залишив місце події.

Керуючись статтями 122-4, 124, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 та статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Належним чином завірені копії матеріалів справи направити до Управління патрульної поліції у Вінницькій області для вирішення питання щодо доцільності оформлення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 .

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: