Єдиний унікальний номер 448/1592/22
Провадження № 3/448/951/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2022 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Юрій БІЛОУС, за участю перекладачки Вікторії КУЛЕШИ, розглянувши матеріали справи, що надійшли з ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Буланик, Турецької Республіки, мешканця м.Гюльчимен, Турецької Республіки, громадянина Турецької Республіки, непрацюючого (зі слів),

за ч.1 ст.204-1 КУпАП,

особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),

про права передбачені статтею 268 КУпАП, статтями 10 та 63 Конституції України особі роз`яснено,

захисник Віталій СИВОРОГ (доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, до якої застосовано адміністративне затримання від 23.11.2022 року), не з`явився,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про наступне:

в с т а н о в и в :

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

23 листопада 2022 року об 14 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща поза межами пункту пропуску, на напрямку 510 прикордонного знаку, близько 40 метрів від лінії державного кордону, територія Шегинівської ОТГ Яворівського району Львівської області, внаслідок чого об 14 год. 15 хв. того ж таки дня був затриманий нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) 7 прикордонного загону.

Такими своїми діями ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) вчинив спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктом пропуску через державний кордон України, порушивши при цьому вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 204-1 КУпАП

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення:

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), в судовому засіданні зазначив, що перебуває на законних підставах на території України, де в нього є цивільна дружина та малолітні діти. Жодного наміру незаконно перетинати державний кордон він не мав. Просить суд взяти до уваги його пояснення, однак, якщо суд вбачатиме в його діях будь-яку неправомірність поведінки, то просить суворо не карати.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвокат Соворог В.О., на розгляд справи не з`явився.

Під час гадання пояснень в судовому засіданні ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) зазначив, що бажає захищати свої інтереси самостійно.

ІІІ. Застосоване судом законодавство, а також оцінка суду щодо фактичних обставин справи:

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як зазначено у частинах 1 та 2 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст.16 КУпАП, іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України. Питання про відповідальність за адміністративні правопорушення, вчинені на території України іноземцями, які згідно з чинними законами та міжнародними договорами України користуються імунітетом від адміністративної юрисдикції України, вирішуються дипломатичним шляхом.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

Відповідно до статті 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За вимогами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд не уповноважений перекладати цей обов`язок на себе.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

Так, відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» основними функціями Державної прикордонної служби України є: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення; ведення розвідувальної, інформаційно-аналітичної та оперативно-розшукової діяльності в інтересах забезпечення захисту державного кордону України згідно із законами України «Про розвідувальні органи України» та «Про оперативно-розшукову діяльність».

Статтею 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачено права Державної прикордонної служби України. За якою, органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право втому числі, вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України (п.12);

Крім того, відповідно до Постанови КМУ від 27.07.1998 за №1147 «Про прикордонний режим» визначено, що прикордонна смуга це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або уздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

Згідно статті 9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Статтею 12 вищевказаного закону визначається, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами направо в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України. Пропуск осіб, які незаконно перетинають державний кордон України з наміром бути визнаними біженцями чи особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, і у яких відсутні документи, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, здійснюється без таких документів.

Диспозиція частини 1 статті 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП становлять такі альтернативні дії: 1) перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади; або 2) спроба такого перетинання.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, факт вчинення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) вищевказаного правопорушення підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №283964 від 23.11.2022р.;

- протоколом про адміністративне затримання від 23.11.2022 року;

- протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 23.11.2022 року;

- рапортом заступника начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) майора ОСОБА_3 від 23.11.2022 року;

- рапортом старшого зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) головного сержанта В.Комара від 23.11.2022 року;

- копією паспорта гр. Турецької Республіки серії НОМЕР_1 , виданим на установчі дані ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 );

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) від 23.11.2022 року;

- іншими документами, доданими до протоколу.

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.

Вказані докази зібрані у встановленому законом порядку, відповідають фактичним обставинам справи, тобто є належними та допустимими, і в своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), вказаного адміністративного правопорушення та його вину, тому суд бере їх за основу при постановленні судового рішення.

Підстав сумніватися в правдивості, достовірності вказаних доказів у суду немає.

Відомості, що містяться в безпосередньо досліджених судом доказах, узгоджуються між собою.

Судом також встановлено, що вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №283964 від 23.11.2022року складений та підписаний уповноваженою на те особою, помічником начальника відділу прикордонної служби начальником групи адміністративно юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) старшим лейтенантом ОСОБА_4 .

Зазначений протокол містить дату, час, місце його складення; відомості про свідків.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) був присутній під час складання протоколу та ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП України та повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у Мостиському районному суді Львівської області.

При цьому судом також враховується те, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) дії працівників прикордонної служби щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, - суду не скеровував.

Аналізуючи наведені докази та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходжу до переконання в доведенні винуватості ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, що передбачено частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

IV. Накладення адміністративного стягнення:

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

За змістом статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Чинними нормами КУпАП не визначається поняття малозначності вчиненого правопорушення та виключного переліку діянь, які можуть вважатися малозначними. Орган (посадова особа), уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення, звільняє правопорушника від адміністративної відповідальності в кожному випадку окремо, зважаючи на характер вчинюваного діяння та обставини справи, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Положення статті 22 КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. При розгляді справ та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення, у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.

При вирішенні питання про застосування положень статті 22 КУпАП суд вирішує з урахуванням Узагальнення практики Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України та узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо розгляду судами справ про адміністративні правопорушення де зазначено, що визначення малозначного правопорушення законодавчо не закріплено.

Проте, у кожному конкретному випадку судом має вирішуватися питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Таким чином, оцінюючи в сукупності дії, наслідки, обставини, з урахуванням даних, що характеризують особу, враховуючи, характер вчиненого правопорушення, зокрема те, що наслідки такого не завдали значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб, беручи до уваги особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, вважаю за доцільне на підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, з наведених вище мотивів та підстав.

Саме усне зауваження вважаю достатнім для виправлення та належної поведінки особи в подальшому, а також співмірним скоєному.

Згідно ч.2 ст.284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведену норму права, приходжу до висновку, що провадження по даній справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204 КУпАП щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) підлягає закриттю.

V. Вирішення питання щодо судових витрат:

Приймаючи до уваги те, що згідно із ст.40-1 КУпАП та Законом України «Про судовий збір», судовий збір з особи може бути стягнуто у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, суд, звільняючи ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) від адміністративної відповідальності, вважає що судовий збір у розмірі 496,20 грн. стягненню з особи, яка звільнена від адміністративної відповідальності не підлягає.

Керуючись частиною 1 статті 204-1, статтями 33, 34, 35, 40-1, 283, 284 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), провадженням закрити та звільнити останнього від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням

ОСОБА_5 постанови виготовлено 25 листопада 2022 року

Суддя Юрій БІЛОУС