Справа №336/3513/22
Провадження №3-в/336/91/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з заявою про розстрочку виконання постанови суду в частині сплати штрафу, в якій зазначив, що 28.09.2022 постановою суду його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді сплати штрафу у сумі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також вказаною постановою з нього стягнуто в дохід держави судовий збір у сумі 496,20 гривень. У зв`язку з тим, що на даний час він працює неофіційно, є інвалідом 2 групи з дитинства та у зв`язку із введенням воєнного стану на всій території України відбулося здороження цін на продукти харчування та побуту, враховуючи встановлений судом розмір штрафу, який є достатньо великим в порівнянні з встановленою в Україні мінімальною заробітною платою, сплата штрафу одним платежем становитиме для нього надмірний тягар, просить:1) надати розстрочку виконання постанови суду в частині сплати штрафу; 2) розстрочити виплату суми штрафу 17 000 гривень на 10 місяців з виплатою штрафу по 1700 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання постановою законної сили; 3) зупинити до закінчення строку відстрочки перебіг строку давності виконання постанови в частині адміністративного стягнення; 4) після закінчення строку встановленої розстрочки, строк пред`явлення до виконання адміністративного стягнення в вигляді штрафу протягом трьох місяців.

В обґрунтування заяви додав: копію відповідної постанови суду від 28.09.2022, копію свого паспорта громадянина України (2,3,10 стор.), копію РНОКПП, копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно якого він є інвалідом 2-ї групи з дитинства.

Вивчивши заяву та додані до неї письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст.304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ч.2 ст.301 КУпАП, відстрочка виконання постановипро накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2022 (справа №336/3513/200, провадження №3/336/2070/2022) ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Також, цією постановою з ОСОБА_1 стягнуто в дохід держави судовий збір у сумі 496,20 гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до Запорізького апеляційного суду, який постановою від 21.10.2022 повернув ОСОБА_1 апеляційну скаргу.

Постанова суду набрала законної сили 21.10.2022.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2019 справа № 2-54/08 вказав, що при розгляді питання про відстрочення виконання судового рішення вказав, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26.07.2005, Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland». Від 25.07.2005).

Суд критично ставиться до посилань ОСОБА_1 на те, що сплата штрафу буде для нього надмірним матеріальним тягарем, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить легковий автомобіль DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , до того ж, з його пояснень , зазначених у заяві, він працює не будучи офіційно працевлаштованим, а тому отримує дохід окрім того, що отримує пенсію за інвалідністю.

ОСОБА_1 до заяви про розстрочку сплати штрафу не надано жодних доказів, які б підтверджували обставини, що ускладнюють виконання ним постанови або роблять його неможливим.

Правопорушником не надані докази незадовільного матеріального становища (зокрема відомості про відсутність у власності нерухомого майна, банківських депозитів тощо), наявності осіб, які перебувають на його утриманні, тяжкого захворювання, яке позбавляє можливості влаштуватись на роботу.

Окрім того слід зазначити, що з моменту отримання постанови суду ОСОБА_1 жодних дій щодо її виконання шляхом сплати штрафу (повністю або частково) та/ або судового збору не вчинив, що свідчить про його небажання виконувати дану постанову.

Суд не розцінює поважною підставною недостатній фінансовий стан, за яким ОСОБА_1 не може одноразово сплатити всю суму одразу.

Крім того, штраф як вид адміністративного стягнення полягає в грошовому стягненні й накладається судом у випадках і розмірі, установлених законом, з урахуванням законодавчо визначених його розмірів.

По суті штраф є заходом примусу, що застосовують від імені держави за постановою суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні її права власності на певну суму грошових коштів, цей вид стягнення спричиняє істотні матеріальні наслідки, невигідні для винуватої особи.

Відтак, призначене стягнення у виді штрафу спрямовано саме на створення істотних матеріальних наслідків для винуватої особи, який за змістом клопотання хоче їх уникнути шляхом сплати у вигідний для нього спосіб, що зводить нанівець саму суть такого стягнення.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок про те, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове, судове рішення залишалося невиконаним.

Враховуючи вищевказане, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що правопорушником ОСОБА_1 не доведені обставини, які є підставами для розстрочення виконання судового рішення, у зв`язку з чим у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. 301, 304 КУпАП, суддя, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 року у справі №336/3513/22 ( провадження №3/336/2070/2022) - відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.С. Звєздова