Справа № 462/4845/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2022 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б. М., за участю захисника - Ганича І.М.,розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 31.08.2022 року близько 19.30 год. за адресою свого місця проживання висловлювся нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою своїй невістці, гр. ОСОБА_2 , чинив щодо неї моральний та психологічний тиск, чимвчинив домашнє насильство та адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

17.11.2022 року захисником ОСОБА_1 адвокатом Ганичем І. М. подано до суду клопотання про скерування протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 299244 від 31.08.2022 року, складеного щодо ОСОБА_1 для доопрацювання покликаючись на те, що вказаний протокол оформлено працівниками поліції із порушенням вимог, передбачених ч. 1

ст. 256 КУпАП та Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року. Зокрема вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизована суть правопорушення та не зафіксовано його кваліфікуючі ознаки, а саме вид домашнього насильства фізичне, психологічне тощо, нанесення або можливість нанесення шкоди потерпілому, обставин, які б свідчили про умисел завдати шкоду потерпілій, що вказує на відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого чт. 173-2 КУпАП, яке інкримінується ОСОБА_1 . До протоколу внесено завідомо неправдиві відомості про роз`яснення поліцейським ОСОБА_1 його прав та положень Коснтитуції, що не відповідає дійсності, оскільки такі роз`яснення йому не надавались, що стверджується відсутністю підпису ОСОБА_1 у відповідній графі, також у протоколі не зазначено жодного свідка, а в графі «до протоколу додаються» працівником поліції зазначено «матеріали», однак у даній графі повинні бути зазначені докази у відповідності до ст. 251 КУпАП, а саме пояснення осіб, речові докази, протокол вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, висновок психіатра/психолога на підтвердження факту домашнього насильства та спричинення для потерпілої сторони певних наслідків, записи технічних засобів, що мають фото- і кінозйомки, відеозапису, при цьому жодних з перелічених доказів до матеріалів справи не додано. Вказує, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона домашнього насильства, не відображено обставин і доказів, які б свідчили про наміри ОСОБА_1 вчинити домашнє насильство над потерпілою та завдати шкоди її здоров`ю. Крім того, поліцейським безпідставно і неправомірно зазначено відомості про відмову

ОСОБА_1 від пояснень та підпису у протоколі, оскільки такої відмови не було і вона не зафіксована поліцейським. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, заява і письмове пояснення потерпілої та форма оцінки і ризиків вчинення домашнього насильства не узгоджені між собою та у сукупності не містять відомостей, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

25.11.2022 року захисником Ганичем І. М. також подано клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 , обґрунтовуючи подане клопотання тим, що під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. Самі по собі нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство. Матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 грунтуються виключно на домислах і припущеннях поліцейського, протокол складено у зв`язку із з`ясуванням обставин відносин між свекром і невісткою з приводу несплати комунальних послуг, а не у зв`язку із вчиненням насильства у сім`ї з боку ОСОБА_1 , оскільки таке передбачає активні дії однієї особи по відношенню до іншої, натомість взаємні образи під час сварки не можуть носити характер домашнього насильства. Будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої в ході виниклої конфліктної ситуації між ним та ОСОБА_2 матеріали справи не містять, протокол про адміністративне правопорушення складено із порушенням визначених законом вимог, тому не може бути належним доказом, відтак провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю.

В судовому засіданні захисник Ганич І. М. підтримав подані ним клопотання, з підстав наведених у таких та просив задоволити.

Розглянувши подані захисником ОСОБА_1 адвокатом Ганичем І. М. клопотання про скерування протоколу на доопрацювання та закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених захисником клопотань виходячи з такого.

Так, захисник звертаючись із клопотаннями про скерування протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на дооформлення та закриття провадження у справі вказує, що у даній справі протокол, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, складено з порушенням вимог, передбачених КУпАП та Інструкції з формлення матеріалів про адміністративні правопорушення, оскільки не містить відображення суті адміністратвиного правопорушення, неправомірно внесено відомості щодо відмови ОСОБА_1 від підпису та надання пояснень, оскільки така відмова не зафіксована, у відповідній графі протоколу не зазначено доказів, які додаються до протоколу.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серія ВАВ 299244 від 31.08.2022 року щодо ОСОБА_1 суд критично оцінює доводи захисника щодо неналежності та порушення процедури та порядку оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

У відповідності до п. 5 Глави ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України

№ 1376 від 06.11.2015 року протокол про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, що виготовлений друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію та номер.

Згідно п. 9 Глави ІІ Інструкції серед іншого зазначаються відомості, зокрема у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол); у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).

Відповідно до п. 12 Глави ІІ Інструкції у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписати протокол про адміністративне правопорушення у ньому робиться запис про це.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його.

Дослідивши вищезгаданий протокол про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 суд приходить до переконання, що зміст протоколу відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить заповненими усі необхідні реквізити спеціального бланка, підписаний уповноважений посадовою особою, яка складала такий протокол, у такому викладено суть, місце і час вчинення правопорушення, у відповідній графі щодо надання пояснень особою, яка притягується до адміністративної відповідальності міститься запис про відмову особи щодо надання пояснень та підпису.

В свою чергу, стороною захисту не надано жодних належних доказів на підтвердження викладених тверджень щодо безпідставного внесення працівником поліції завідомо неправдивих відомостей про роз`яснення йому прав та відмову особи від надання пояснень, протокол не містить жодних зауважень ОСОБА_1 щодо викладених у протоколі обставин, правом викласти мотиви відмови від підписання протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не скористалась, відомості щодо оскарження протоколу чи неправомірних, на думку особи, дій працівників поліції до вищої інстанції (посадової особи) в матеріалах справи відсутні.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи.

Разом з тим, наведені стороною захисту твердження наявності беззаперечних обставин для скерування протоколу на доопрацювання чи закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення на переконання суду не містять таких підстав, щоб даавали привід ставити під сумнів сукупність зібраних у матеріалах справи уповноваженим органом доказів.

Поруч з цим, суд звертає увагу також на те, що доведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення не може базуватись лише на протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки за своєю правовою природою, виходячи із змісту положення ст. 251 КУпАП, він не є самостійним беззаперечним доказом, а є лише одним із джерел доказів, тому обставини викладені в ньому також повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Як встановлено із матеріалів справи підставою складення протоколу серії ВАВ № 299244 від 31.08.2022 року про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 стало звернення 31.08.2022 року ОСОБА_2 із письмовою заявою з приводу вчинення домашнього насильства щодо неї свекром ОСОБА_1 за адресою їх проживання: АДРЕСА_1 , яке проявилось у висловлюваннях нецензурною лайкою з його боку та погрозами фізичної розправи, вчинення морального та психологічного тиску.

У відповідності до ст.1 КУпАП завданням Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

31.08.2022 року працівниками поліції складено щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 299244 від 31.08.2022 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Стаття 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року вказує, що під домашнім насильством слід вважати будь-які діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають їхні батьки та діти; батьки (мати, батько) і дитина (діти); прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Заперечуючи наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП захист вказує на те, що самі по собі нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнього насильства та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у випадку коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, викликали побоювання за безпеку постраждалої особи, спричинили емоційну невпевненість, або завдали шкоду. Вказує, що між сторонами справді виникло з`ясування відносин щодо несплати комунальних послуг, однак взаємні образи під час сварки не можуть носити характер домашнього насильства, викладені відомості у матеріалах справи грунтуються виключно на домислах і припущеннях поліцейським.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктивна сторона правопорушення в даній ситуації виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого; невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений; неповідомленні уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення термінового заборонного припису.

Отже вчинення особою хоча би одного з вищевказаних діянь є грубим порушенням та тягне за собою передбачену законом адміністративну відповідальність.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи письмових пояснень, наданих ОСОБА_2 за фактом події 31.08.2022 року остання зазначає, що проживає із своїм чоловіком та свекром ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , протягом тривалого періоду свекор зловживає спиртними напоями, внаслідок чого поводиться неадекватно. В ході виниклого конфлікту 31.08.2022 року виражався в її сторону нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та чинив психологічний, моральний тиск.

31.08.2022 року працівниками поліції також винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 .

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи зібрані докази у справі докази, суд приходить до висновку, що такі отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При цьому, стороною захисту на спростування відомостей, викладених у зібраних в матеріалах справи документах та на підтвердження аргументів, вкладених у клопотаннях, жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 251 КУпАП суд не представлено, інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували викладені у справі обставин події 31.08.2022 року та свідчили про її відсутність та відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в ході судового розгляду не надано.

За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши всі обставини справи, оглянувши матеріали справи, зокрема протокол про адміністратвине правопорушення серія ВАВ № 299244 від 31.08.2022 року, заяву ОСОБА_2 від 31.08.2022 року, письмові пояснення від 31.08.2022 року, форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, терміновий заборонний припис стосовно кривдника, суд дійшов висновку про достовірність та достатність таких доказів для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та наявність його діях складу цього правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Судом враховано характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який до адміністративної відповідальності притягується вперше, ступеня його вини, майновий стан пенсіонер, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, майнової шкоди не заподіяно.

Із врахуванням даних про особу правопорушника у сукупності із обставинами справи та ступеня тяжкості вчиненого ним правопорушення, для досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст. 23 КУпАП, вважаю, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, у разі винесення суддею постанови про накладання адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496,20 грн.

Керуючись ст. ст. 40-1, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

У задоволенні клопотань адвоката І. М. Ганича про доопрацювання протоколу про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відмовити.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрати йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 496,20 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно. ОРигінал постанови знаходиться у справі № 462/4845/22.

Суддя Б.М.Гедз