Справа №950/387/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Бакланов Р. В.
Номер провадження 33/816/268/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 183-1 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участі секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 950/387/22 за апеляційною скаргою захисника ЖАЛКОВСЬКОГО В. Ю. на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 12.05.2022, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

потерпілої ОСОБА_2 ,

захисника адвоката Жалковського В. Ю.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник ЖАЛКОВСЬКИЙ В. Ю. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність в діях його підзахисного складу правопорушення, оскільки суд розглянув справу у відсутність ОСОБА_3 , який належним чином не був повідомлений про дату та час судового розгляду, чим порушив його право на захист. Кошти на утримання дитини сплачував безпосередньо матері дітей ОСОБА_2 , яка може підтвердити ці обставини, при цьому квитанції про здійснення операцій з переказу коштів ОСОБА_3 направляв до ДВС у Сумському районі, заборгованості зі сплати аліментів не має.

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 12.05.2022 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 годин, а також стягнуто на користь держави 496,20 грн судового збору.

Згідно постанови, ОСОБА_3 не сплачував аліменти встановлені судовим наказом № 537/2161/20 на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за шість місяців, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 21343,69 грн станом на 14.02.2022.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3 днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).

Враховуючи, що ОСОБА_3 не був присутній під час прийняття суддею рішення, копію оскарженої постанови не отримував, що підтверджується матеріалами справи, про її наявність дізнався від державного виконавця, то строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Вислухавши доводи захисника Жалковського В. Ю., який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення, доводи потерпілої ОСОБА_2 , яка поклалась на розсуд суду, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП). При цьому адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Відповідно ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності тощо, але суддя суду першої інстанції вказані вимоги закону при розгляді справи не виконав.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення № 1 від 14.02.2022 убачається, що ОСОБА_3 притягується до відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, згідно якої передбачена адміністративна відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Згідно розрахунку заборгованості щодо виконавчого листа № 573/2161/20 від 11.01.2021 про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 станом на 14.02.2022 загальний борг ОСОБА_3 зі сплати аліментів становить 21343,69 грн, при цьому розмір щомісячного платежу, який підлягає сплаті ОСОБА_3 згідно судового рішення складає 4219,67 грн.

За таких обставин, заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів не перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (4219,67 сума відповідного платежу за місяць х 6 місяців = 25318,02 грн сума відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання).

Відтак, висновок суду першої інстанції про наявність діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, не ґрунтується на законі, об`єктивному та всебічному дослідженні обставин справи та є необґрунтованим.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), а згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України (далі КСУ) зауважив, що «елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019. При цьому, виходячи з сталої практики ЄСПЛ (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п. 1 ст. 6 Конвенції, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», безпосередні показання ОСОБА_4 в судах першої та апеляційної інстанціях мають більше значення для визнання (чи невизнання) його вини у порушенні ПДР, ніж письмові пояснення свідків, а працівники поліції не є безсторонніми особами і напряму заінтересовані у наслідках розгляду справи.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні цього правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про винність ОСОБА_3 .

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах законодавства України про адміністративні правопорушення.

Оскаржувана постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закриттю, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу.

Керуючись ст.294 КУпАП,

постановив:

Поновити захиснику ЖАЛКОВСЬКОМУ В. Ю. строк на оскарження постанови судді Лебединського районного суду Сумської області від 12.05.2022.

Апеляційну скаргу захисника ЖАЛКОВСЬКОГО В. Ю. задовольнити.

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 12.05.2022 відносно ОСОБА_5 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов