Справа № 349/1091/22
Провадження № 33/4808/585/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Романківа В.І., що діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2022 року приблизно о 23 год. 43 хв. ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_1 , в c. Васючин по вул. Центральній з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову суду захисник ОСОБА_1 адвокат Романків В.І. подав апеляційну скаргу. Вважають постанову суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 поліцейським було здійснено без достатньої правової підстави, оскільки зазначена поліцейським підстава зупинки транспортного засобу «рух автомобілем у комендантську годину» не передбачена ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію». Крім того, апелянт стверджує, що в порушення приписів ч. 3 ст. 35 вказаного Закону поліцейським не було поінформовано водія ОСОБА_1 про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки.

Апелянт вважає, що за таких обставин, з урахуванням принципу «плодів отруйного дерева», усі дії працівників поліції, які були вчинені після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , у тому числі і направлення останнього для проходження огляду на стан сп`яніння, є неправомірними.

На переконання апелянта, згідно долучених до справи відеоматеріалів працівником поліції, в порушення вимог чинного законодавства, не було названо жодної ознаки стану алкогольного сп`яніння, передбаченої Інструкцією, яка б дозволила поліцейському направляти водія для проходження такого огляду. Вважає, що у працівника поліції не було жодних підстав вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки у нього були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, передбачені Інструкцією.

Апелянт переконаний, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови зайняв явно упереджену, непослідовну та необ`єктивну позицію, при прийнятті рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пославшись на докази, які не можуть вважатись належними та допустимими, оскільки отримані всупереч порядку, визначеному чинним законодавством.

Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження в даній справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Романків І.М. не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлялись про розгляд апеляційної скарги.

Разом з тим, 11.10.2022 року від захисника адвоката Романківа І.М. надійшла заява в який він просить розглянути апеляційну скаргу без його участі та без участі, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності та його захисника в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки в діях останнього відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи апеляційної скарги.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що Рогатинський районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами, зокрема: даними Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 032425 від 19.08.2022 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2); даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 19.08.2022 (а.с. 3), в якому зафіксовано ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені в ОСОБА_1 , та його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу; даними Направлення на огляд водія транспортного засобу в КНМП «Рогатинська ЦРЛ» з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння від 19.08.2022 (а.с. 4), в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі; даними відеозаписів з нагрудної камери поліцейського (а.с. 6), на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер», так і в медичному закладі; а також даними інших матеріалів в їх сукупності, які за змістом узгоджуються між собою.

Вищевказані докази були повторно у повному обсязі досліджені в суді апеляційної інстанції разом із відеозаписами із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

Суд прийшов до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і поставлено останньому у вину.

Доводи апелянта з приводу того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Зі змісту доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вбачається, що останній вважає, що підстав для зупинки його транспортного засобу у працівника поліції не було, у зв`язку з чим поліцейський не мав права пропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння, а відтак, з урахуванням принципу «плодів отруйного дерева», усі дії працівників поліції, які були вчинені після незаконної зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , у тому числі і направлення останнього для проходження огляду на стан сп`яніння, є неправомірними.

Апеляційний суд вважає безпідставними такі доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки вищевказані доводи повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів та даними оглянутих відеозаписів.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо неправомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (Указ затверджено Законом № 2500-IX від 15.08.2022) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб до 21 листопада 2022 року.

У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану тимчасово обмежуються конституційні права і свободи людини та громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також впроваджуються тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом ст. 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» (далі Постанова КМУ) патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами. Крім того, тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби, та ін..

Приписами ст. 20 Постанови КМУ визначено, що заходи з контролю в`їзду/виїзду поза межами блокпостів включають: виявлення порушення встановленого порядку переміщення осіб, транспортних засобів, вантажів (товарів) на територію, де встановлено особливий режим; затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів.

Передбачено, що під час здійснення заходів з обмеження свободи пересування громадян України, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України, та повинні бути дотримані вимоги статей 12 і 13 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (ст. 21 Постанови КМУ).

З метою забезпечення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 № 573, враховуючи рішення Ради оборони Івано-Франківської області від 24.02.2022 № 1, Наказом ОВА (Юридичний департамент ОДА, від 25 лютого 2022 р. № 1) «Про затвердження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування» на території Івано-Франківської області запроваджено комендантську годину та встановлено спеціальний режим світломаскування у темний час доби.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами, що набули чинності в умовах введення на території України воєнного стану.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення, транспортний засіб «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції 19 серпня 2022 року в темну пору доби, приблизно о 23 год. 43 хв., під час дії комендантської години в c. Васючин Івано-Франківського району Івано-Франківської області з метою перевірки, що зазначено і в Рапорті ГУНП в Івано-Франківські області від 19.08.2022 (а.с. 5).

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд вважає, що працівники поліції правомірно 18.08.2022 приблизно о 23 год. 43 хв. зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . В матеріалах провадження відсутні дані, які б свідчили про неправомірну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 під час дії комендантської години на території Івано-Франківської області та введеного на території України воєнного стану, недотримання працівниками патрульної поліції приписів нормативно-правових актів при виконанні службових обов`язків, перевищення службових повноважень працівниками поліції, тощо.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного (іншого) сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

На переконання апеляційного суду, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відтак, з огляду на правомірність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , доводи апелянта з приводу неправомірності вимоги працівників поліції щодо його огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності.

Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і на місці зупинки транспортного засобу, і в медичному закладі у зв`язку з тим, що поліцейські безпідставно зупинили його транспортний засіб і не мали права пропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

За змістом пунктів 2, 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою КМ України № 1103 від 17.12.2008, огляду підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, встановленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд дійшов тотожних висновків суду першої інстанції з приводу того, що відмовляючись на законну вимогу патрульних поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціалізованому медичному закладі, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і поставлено останньому у вину.

Доводи апелянта з приводу того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апелянта з приводу того, що зафіксована нагрудними камерами поліцейських відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в спеціалізованому медичному закладі не може бути належним та допустимим доказом у справі з огляду на таке.

Відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева», на яку посилається апелянт у своїх доводах неналежності доказів вини ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що містяться в матеріалах провадження, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»).

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції не порушували права та свободи ОСОБА_1 , а наявні у справі докази, отримані у встановленому законом порядку і не здобуті завдяки інформації, яку було отримано внаслідок істотного порушення прав та свобод.

Доводи апелянта з приводу неправомірності дій працівників патрульної поліції, в тому числі і щодо зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , і щодо пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави вважати неналежними та недопустимим наявні в матеріалах справи докази вини ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні, на які суд першої інстанції обґрунтовано послався як на доказ наявності в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, за даними оглянутих відеофайлів, що містяться на долученому до матеріалів провадження відеодиску (а.с. 6), водій ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я однозначно і ствердно неодноразово відмовився від проходження такого огляду. Крім того, повторно оглянутими відеозаписами підтверджено, що працівники поліції, у відповідності до приписів законодавства, попередили водія ОСОБА_1 про наслідки такої відмови та про підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З оглядлу на встановлене, з урахуванням даних відеодиску (а.с.6), Акту огляду (а.с. 3), підписаного ОСОБА_1 особисто, Направлення його на огляд (а.с. 4), апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до вимог закону.

Відтак вимога працівників поліції пройти огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах. Доводи апелянта щодо неправомірності дій патрульних поліцейських безпідставні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами. Відмовляючись від проходження огляду у встановленому порядку ОСОБА_1 розпорядився своїми процесуальними правами та обов`язками на власний розсуд.

Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 2), зі змістом якого ОСОБА_1 погодився, засвідчивши це власноручними підписами та поясненнями, водій керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя.

Відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 ствердив особисто: підписами протоколу, зі змістом якого був ознайомлений, що підтверджується даними оглянутих відеозаписів; власноручним підписом відмови в Акті огляду (а.с. 3); усно, що зафіксовано даними оглянутих відеофайлів та не заперечує з приводу цього і за змістом доводів апеляційної скарги (а.с. 21-24).

Крім того, перевіряючи на належність та допустимість як доказу протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд констатує, що протокол від 19.08.2022 щодо ОСОБА_1 складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП ВП №4 (м. Рогатин) сержантом поліції Максимівом С.Р. Вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та уповноваженою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що працівники поліції на законних підставах не залучали до участі свідків, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX зі змінами, за якими ч. 2 ст. 266 КУпАП викладена у новій редакції, передбачено, що огляд проводиться у присутності двох свідків в разі неможливості застосування поліцейським під час проведення такого огляду технічних засобів відеозапису.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи в Рогатинському районному суді, вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 , видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3 та вручено копію протоколу, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.

За змістом протоколу, транспортний засіб було залишено на місці зупинки.

У відповідній графі протоколу ОСОБА_1 надав власноручні добровільні письмові пояснення по суті порушення, зазначивши, що їхав додому. Будь-яких інших письмових пояснень, зауважень щодо неправомірності дій працівників поліції, щодо висунутого звинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП зі сторони водія ОСОБА_1 суду не надано.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, за результатами апеляційного перегляду апеляційний суд дійшов тотожних висновків суду першої інстанції і вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних і допустимих доказів, які поза розумним сумнівом свідчать про наявність в діях водія ОСОБА_1 події та скалду адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч. 1 ст. 130 КУпАП, на переконання апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта адвоката Романківа І.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 , про невинуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Підстав для скасування обґрунтованої та законної постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Романківа В.І., що діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв