Справа 573/2063/21
Номер провадження 3/573/7/22
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 січня 2022 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Черкашина М.С., розглянувши матеріали, які надійшли із відділення поліції № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

13 грудня 2021 о 21:37 год. на а/д Суми-Путивль-Глухів, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом - мотоблоком марки CHANGFA R180BW без д.н.з. із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку та продуття через газоаналізатор «Драгер» для визначення стану алкогольного сп`яніння ухилився шляхом відмови у присутності двох свідків.

Своїми вищевказаними протиправними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, адміністративна відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Разом з тим, у суд за викликом особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, а також шляхом сповіщення не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Будучи обізнаним про розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності, про рух справи повідомлено повісткою на зазначену в протоколі адресу проживання, а також шляхом розміщення інформації про рух справи на сайті судової влади, ОСОБА_1 жодних доказів та заперечень для спростування складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення суду не надав, а тому розгляд справи здійснюється судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступного.

Виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортним засобом є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортними засобами та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень також підтверджується дослідженими судом письмовими матеріалами справи, зокрема: протоколом серії ДПР18№173992 від 13.12.2021 про адміністративне правопорушення, який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, поясненнями свідків, фотокопіями транспортного засобу, а також долученим диском відеофіксації з грудної камери інспектора.

Згідно із довідкою ВП ОСОБА_1 не має посвідчення водія та протягом року не притягувався до адміністративної відповідальності.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Таким чином, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, знайшла своє підтвердження.

Відповідно п. 2 постанови ПВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), при розгляді справ вказаних категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема примітки до ст. 121 КУпАП та п. 1.10 ПДР, згідно яких «під т/з у ст. 121-126, 127-1 128-1, ч. 1 і 2 ст. 129, ст. 132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 КУпАП необхідно розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби» (ст. 121 КУпАП) та «транспортний засіб пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів» (п. 1.10 ПДР). При цьому т/з поділяють на механічні та немеханічні. До немеханічних т/з належать ті, які призначені для руху в складі з механічним т/з (причепи, напівпричепи) або приводяться в рух за допомогою мускульної сили людей (велосипеди тощо) або тварин (гужові вози, сани тощо), а механічний т/з це т/з, що приводиться в рух з допомогою двигуна (трактори, самохідні машини і механізми, тролейбуси та т/з із електродвигуном потужністю понад 3 кВт; даний термін охоплює всі види т/з, які можуть рухатися дорогами загального користування (п. 1.10 ПДР).

Згідно п. 2.1. ПДР водій механічного т/з повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування т/з відповідної категорії й талон, що додається до посвідчення; б) реєстраційний документ на т/з. При цьому, у свою чергу, водій це особа, яка керує т/з і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування т/з, тимчасовий талон на право керування т/з) відповідної категорії; водієм також є особа, яка навчає керуванню т/з, перебуваючи безпосередньо в т/з (п. 1.10 ПДР).

До участі у дорожньому русі допускаються т/з, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо т/з згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль, а згідно наказу Держстандарту України № 31 від 25.01.1995 «Засоби транспортні дорожні» затверджено перелік т/з (ст. 29 ЗУ «Про дорожній рух»).

Відповідно п. 1 примітки додатку до постанови КМУ від 22.12.2010 № 1166 «Про єдині вимоги до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються» (із послідуючими змінами), де визначена класифікація колісних т/з залежно від конструкції, призначення чи особливостей і здійснюється за категоріями, підкатегоріями та класами, «документами, що засвідчують відповідність класифікації колісного засобу, є сертифікат типу, сертифікат відповідності, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження, які видані відповідно до законодавства, або інший документ про підтвердження відповідності, що визначає, якій категорії відповідає колісний засіб, виданий уповноваженими органами або органами із сертифікації, акредитованими відповідно законодавства, призначеними Мінінфраструктури».

Тобто, проаналізувавши дані норми, можна дійти висновку, що у випадку, коли мотоблок служить для перевезення осіб, зокрема, і самого водія чи його вантажу, то в цьому випадку він є повноправним учасником дорожнього руху і вважається транспортним засобом, а тому особа, що керує таким транспортним засобом повинна нести відповідальність за керування ним у стані алкогольного сп`яніння чи відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, чинне законодавство не містить вказівки на те, що пристрій визнається транспортним засобом лише у разі присвоєння пристрою номерного знаку та за наявності посвідчення водія у особи, яка ним керує.

Крім цього, суд звертає увагу, що п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 заборонена експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені.

У протоколі щодо ОСОБА_1 зазначено, що він керував мотоблоком, що відповідає терміну "транспортний засіб", визначеному п. 1.10 ПДР.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії; водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, особа, яка вчинила правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, керуючи транспортним засобом, але не маючи посвідчення водія відповідної категорії, або вже позбавлений права керування транспортними засобами та нове посвідчення водія останньому не видавалося, не є водієм у розумінні ПДР та положень ст. 130 КУпАП, а тому підлягає адміністративному стягненню без позбавлення права керування транспортними засобами.

При визначенні виду та міри стягнення в межах санкції, на підставі ст. 33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого правопорушення, який становить значну суспільну небезпеку в сфері безпеки дорожнього руху, ступінь вини та особу ОСОБА_1 приходжу до висновку, що стягнення у вигляді штрафу є таким, що буде сприяти запобіганню вчиненню останнім нових правопорушень без позбавлення права керування транспортними засобами, зважаючи на те, що даних про посвідчення водія немає.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з особи, що притягується до адміністративної відповідальності необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, ст. ст. 33, 40-1, 294 КУпАП, п.п. 1.10, 2.5 ПДР, суддя,-

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу. У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя