Дата документу 23.06.2022
Справа № 501/1335/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Семенова О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Левицької А.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеського району Одеської області матеріали, що надійшли з ВП №1 Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області про притягнення до відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який тимчасово не працює, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2022 року, приблизно о 19 годині 50 хвилин, ОСОБА_1 по вул. Данченко в м. Чорноморськ Одеської області, керував автомобілем «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, нестійка хода, нечітка мова та, в порушення п.2.5. Правил дорожнього руху України (далі Правила), від проходження тесту за допомогою алкотестера «Драгер» та медичного огляду у законному порядку на визначення стану алкогольного сп`яніння у лікаря нарколога відмовився в присутності двох свідків. З цих підстав відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №320054 від 11 травня 2022 року, за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , якому було роз`яснено права, передбачені ст.ст. 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, свою вину не визнав, бо не був п`яним, переїхав у м. Чорноморськ Одеської області з м. Маріуполь Донецької області, і ранком йому повідомили що його будинку більше не має, і через складні сімейні відносини та через цю новину він вранці випив пляшку пива. Ввечері випив настоянку валеріани, сів за кермо та поїхав у магазин, після здійснення покупок сів за кермо та перепаркував автомобіль на протилежну сторону дороги, зупинився, після чого до нього підійшли працівники муніципальної варти, а ще через якийсь час під`їхали працівники поліції, відмовився від проходження медичного огляду та продування алкотестеру «Драгер», через емоційний стан.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , показали суду що 11 травня 2022 року перебуваючи на чергуванні, отримали дзвінок в якому повідомили про чоловіка з явними ознаками алкогольного сп`яніння, котрий сідає за кермо автомобіля, він з колегою одразу виїхали за вказаною адресою і побачив, що невідомий чоловік сідає у авто і їде, вони поїхали за ним, коли автомобіль зупинився вони підійшли до нього постукали у вікно, чоловік був нетверезий, викликали поліцію.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, крім пояснень отриманих під час судового розгляду, підтверджується наданими суду доказами: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків .

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом <…>.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Таким чином правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП за санкцією цієї норми, необхідно розглядати за природою кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суд в якості пом`якшуючих обставин у цієї справі визначає: щире каяття ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, вимушене залишення місця постійного проживання - м. Маріуполя внаслідок військової агресії Російської Федерації.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Крім того, при розгляді справ про адміністративні правопорушення відсутній визначений Законом механізм, який би дозволяв накладати стягнення за вчинені адміністративні правопорушення нижче визначеної санкцією відповідної статті Кодексу або замінювати стягнення на інше.

Проте, за фактично аналогічних умов, а саме за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин (ч. 1 ст. 69 КК України).

Тобто, законодавець надав суду можливість призначати менше покарання навіть за вчинений злочин за наявності окремих обставин, а за вчинення адміністративного правопорушення такого механізму не перебачив.

Зі змінами до КУпАП внесеними законом від 7 липня 2016 року № 1446-VIII вид адміністративного стягнення «позбавлення права керування транспортними засобами» перестало бути виключно основним адміністративним стягненням, а стало застосовуватися як основне, так і додаткове адміністративне стягнення (ст. 25 КУпАП).

При цьому додаткові адміністративні стягнення виконують при визначенні обсягу адміністративної відповідальності не основну, а допоміжну роль.

Суд звертає увагу, що безальтернативне застосування додаткового стягнення «позбавленням права керувати транспортними засобами» за ч. 1 ст. 130 КУпАП порівняно з покаранням за вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України «Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого» передбачає теж саме додаткове покарання але з альтернативою застосування його або без такого.

За ч.ч. 1 та 2 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

І така можливість розповсюджується аж до застосування покарання за вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 286-1 КК України «Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо вони спричинили загибель кількох осіб».

За відсутності норми, яка дозволяла б призначати стягнення менше ніж передбачено санкцією відповідної статті або замінити його на інше, неможливо у повній мірі реалізувати положення ст. 23 КУпАП.

За приписами статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Так, згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року Конституційний Суд України зазначив, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання <…> з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення у справі від 02 листопада 2004 року «Трегубенко проти України»).

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Суд приходить до висновку, що накладення додаткового адміністративного стягнення «позбавлення права керувати транспортними засобами» на ОСОБА_1 , єдиним джерелом доходу сім`ї якого є лише можливість використання транспортного засобу, він вимушено залишив все майно на території окупованою агресором Російською Федерацією, його дружина, яка хоча і вимушено перебуває за кордоном в якості переміщеної особи, що не зменшує його обов`язку на її утримання, вочевидь не сприятиме його вихованню та виправленню, а призведе до того, що поставить ОСОБА_1 у край складне матеріальне становище, зменшить можливості отримання доходу. Враховуючи, що мобілізація на Україні на теперішній час несе вибірковий характер то при обставинах, які можливо будуть створювати умови подальшої вимушеної евакуації, ускладнить йому вчинення дій спрямованих на збереження життя. Суд приходить до висновку, що таке додаткове стягнення виглядає не просто надмірним, а явно несправедливо тяжким у відношенні ОСОБА_1 з огляду на викладені обставини.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та майнового стану ОСОБА_1 , наявних обставин, що пом`якшують покарання, необхідно і достатньо накласти більш м`яке адміністративне стягнення, ніж передбачено ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, адміністративний штраф без накладання додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП з порушника також підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст.23, 24, 27, 30, 33, 40-1,130, 221, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496,20 грн.

Посвідчення водія НОМЕР_2 повернути ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення особою, щодо якої винесено постанову, її представником, захисником та потерпілим.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин (в тому числі через несвоєчасне отримання копії постанови особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час прийняття постанови) цей строк за заявою особи може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ст. 287 ч. 1 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором лише у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу.

Суддя

Постанова набрала законної сили «__»________2022 р.