Номер провадження: 33/813/946/22
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Мілєвої М.С.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 13 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , ІПН : НОМЕР_1 , за ч. 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 13 липня 2022 року визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за розгляд адміністративної справи судом в розмірі 496 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить судвизнати поважною причину пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду та поновити строк на подачу апеляційної скарги; скасувати постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 13 липня 2022 року та прийняти нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначеного на 15.11.2022 року апелянт ОСОБА_1 не з`явився, про причину своєї неявки до суду не повідомив, жодних клопотань заяв про відкладення розгляду справи не подав.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова суду була винесена 13.07.2022 року, що свідчить про те, що останнім днем строку на її апеляційне оскарження є 23.07.2022 року вихідний день, а тому останнім днем цього строку є перший після нього робочий день, тобто 25.07.2022, у який ОСОБА_1 і здав на пошту апеляційну скаргу, що підтверджується відбитком штампу поштового відправлення (а.с. 48).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 не пропущено десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, передбаченого ч.2 ст.294 КУпАП.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ№ 142994 від 11.10.2021 року, відповідно до якого 11.10.2021 року ОСОБА_1 керуючи мопедом марки HONDA державний номерний знак НОМЕР_2 по вул. Овідіопольській дорозі, 3/5 в м.Одесі на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння - відмовився (а.с.2);

- відеозаписом фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 (а.с. 20).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Малиновського районного суду м. від 13.07.2022 року та порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що постанова є незаконна, оскільки справа була розглянута поверхово. Зокрема ОСОБА_1 посилається на те, що 11.10.2021 року він був зупинений працівниками поліції під час керування мопедом марки HONDA державний номерний знак НОМЕР_2 по вул. Овідіопольській дорозі, 3/5. Його зупинення відбулося приблизно о 5-ій годині ранку, коли він їхав на роботу на промтоварний ринок 7 км, де він працює вантажником. Апелянт зазначає, що працівники поліції запропонували йому пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився й його пройшов, однак за результатами продування приладу «Драгер» він нічого не виявив та в подальшому працівники поліції йому запропонували проїхати до медичного закладу та здати тест на стан наркотичного сп`яніння, проте ОСОБА_1 їм відповів, що він їде на роботу та вже запізнюється (абзац 2,3 апеляційної скарги).

При цьому, слід зауважити, що вже в наступних доводах цієї апеляційної скарги, ОСОБА_1 вже зазначає, що із відео, яке наявне в матеріалах справи не видно як йому пропонували проїхати до медичного закладу (абзац 5 апеляційної скарги).

Разом з тим, вказані доводи апелянта ОСОБА_1 апеляційний суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_1 фактично не заперечує факт своєї відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що сама по собі відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, є вже складом адміністративного правопорушення та тягне за собою адміністративну відповідальність передбачену ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, доводи ОСОБА_1 про те, що із відео, яке наявне в матеріалах справи не видно як йому пропонували проїхати до медичного закладу є необґрунтованими, оскільки з долучених до матеріалів справи відеозаписів подій, які наявні на двох дисках вбачається, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для встановлення стану наркотичного сп`ягніння, що підтверджується уривком відеозапису з 04:38:18 - 04:39-03 (диск 1) та уривком відеозапису з 04:37:50 04:38:27 (диск 2).

Доданий до матеріалів справи диск/електронний носій із відеозаписом адміністративного правопорушення є джерелом доказом в розумінні вимог ч.1 ст. 251 КУпАП. Отже, виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд визнає відеозапис, який приєднано до матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1 та який був повторно досліджений в ході апеляційного розгляду справи:

- достовірним, оскільки він узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення з урахуванням всіх обставин справи,

- допустимим, оскільки він отриманий та досліджений в законний спосіб,

- належним, оскільки він стосуються подій, що сталися 11.10.2021 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи направлення для водія щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, то таке направлення виписується, у разі згоди водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, проте, як вбачається з відеозаписів нагрудних камер поліцейських, водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного в закладі охорони здоров`я, відповідно, направлення не виписувалося та в матеріалах справи відсутнє.

Посилання ОСОБА_1 на те, що працівники поліції його відпустили їхати далі на мопеді, у той час коли він нібито перебував у стані наркотичного сп`яніння - є також безпідставними, оскільки судовим розглядом справи встановлено, що огляд водія ОСОБА_1 не проводився, у зв`язку із тим, що останній відмовився від проходження такого огляду, що стало причиною складання протоколу та інкримінується йому.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо подальших дій працівників поліції, окрім як фіксації відмови водія від огляду та подальшого складання протоколу.

Разом з тим, відсторонення чи не відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не має в цьому випадку юридичного значення, оскільки не є предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно дост.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зіст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимогст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про те, що справа була розглянута судом поверхово - не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно п.1 ч.8ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 13 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , ІПН : НОМЕР_1 , за ч. 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра