ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1259/22 Справа № 226/789/22 Суддя у 1-й інстанції - Редько Ж.Є. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні розглянувши апеляційну скаргу захисника Онілова В.Л. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 02 вересня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 02 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 496,20 гривень.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 22 липня 2022 року о 17.40 годині по вул.Гагаріна в м.Мирнограді Донецької області керував транспортним засобом «CHERY КІМО», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, і скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмова особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник Онілов В.Л. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 просить скасувати постанову Димитровського міського суду Донецької області від 02.09.2022 року та провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що доданим до протоколу відеозаписом не підтверджено, що працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу пропонувався водію огляд з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, відмова від яких або незгода із їх результатами надавала би підстави для направлення водія поліцейським для огляду лікарем у медичному закладі. Не зафіксовано й дотримання поліцейським процедури огляду у вигляді вимоги пройти відповідний огляд на стан сп`яніння в медичній установі після отримання відповідної відмови від огляду на місці з використанням спеціальних технічних засобів. На досліджуваному відеозапису не зафіксована чітка відмова ОСОБА_1 від законної вимоги поліцейського пройти у передбаченому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці, а також в медичній установі, як це передбачено вищезазначеними Порядком та Інструкцією, а отже, на думку захисника, ОСОБА_1 в такий ситуації не мав обов`язку проходити медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, тобто його дії з відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння були правомірними.

Будучи повідомленими про місце та час розгляду справи, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисник Онілов В.Л.. до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про причини неявки ОСОБА_1 суд не повідомив, захисник Онілов В.Л. у телефонному режимі повідомив про неможливість приймати участь в судовому засіданні через відсутність електропостачання, просив розгляд справи без його участі, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника Онілова В.Л.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №176866, який складено правомочною посадовою особою у встановленому законом порядку; відеозаписом (на диску), здійсненим за допомогою бодікамери № 1096, при відтворенні якого встановлено, що ОСОБА_1 , який зовні мав явні ознаки алкогольного сп`яніння (порушення мови та координації рухів), було запропоновано поліцейським пройти медичний огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився, пояснивши, що перед тим, як сісти за кермо транспортного засобу, він вжив спиртні напої, спочатку пояснив, що півпляшки вина, а потім зізнався, що вжив літру горілки, а тому проходити огляд немає ніякого сенсу; письмовим поясненням свідка ОСОБА_2 військовослужбовця батальйону територіальної оборони, згідно з яким останній підтвердив керування ОСОБА_1 автомобілем «CHERY КІМО», номерний знак НОМЕР_1 , та наявність вищевказаних ознаків алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 ; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22.07.2022 року.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Так, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, на чому наполягала сторона захисту в апеляційній скарзі та в судовому засіданні. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Також апеляційний суд цілком погоджується з висновком суду першої інстанції в частині невизнання позиції ОСОБА_1 та його захисника, підґрунтям якої є порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки на відеозапису з бодікамери патрульного поліцейського, який наявний в матеріалах справи, відображені події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: наявні характерні ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , останньому поліцейським висловлена пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння; роз`яснення поліцейським наслідків не вчинення таких дій, категорична відмова ОСОБА_1 від проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння через те, що ним не заперечувався його стан сп`яніння, а тому не має ніякого сенсу цей стан перевіряти.

За таких обставин винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП. Перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. Разом з цим, суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано накладено на ОСОБА_1 стягнення на загальних підставах, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КупАП, у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, яке є безальтернативним, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, а тому постанову суду першої інстанції слід без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Онілова В.Л. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 02 вересня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко