Номер провадження 3/523/7474/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2022 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Далеко К.О., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бухгалтера ТІС «Руда», яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2022 року поліцейським Панасюк О.О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №125303, згідно якого ОСОБА_1 23.09.2022р. о 15год. 00хв. за адресою: АДРЕСА_2 вчинила відносно свого зятя ОСОБА_2 домашнє насильство (психологічне), а саме ображала та погрожувала фізичною розправою.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явилась, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, пояснила що 23.10.2022 року їй зателефонувала дочка ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 з проханням прийти до квартири, щоб уникнути подальшої сварки з її чоловіком ОСОБА_2 . Коли вона прийшла за адресою, то побачила що її донька перебувала в сльозах, на підлозі був розбитий посуд та пошкоджений лінолеум. Побачивши все це, вона запропонувала своєму зятю зібрати речі і покинути її квартиру, де відбулась сварка. На це зять, лежачи на дивані, сказав, що якщо вона, чи її донька зберуть його речі, то можливо він і піде. Вона без образ запропонувала зятю, що тоді його речі можна винести через балкон, на що він перегородив їй шлях та пригрозив, що вона полетить разом із речами з балкону, почав її хапати і штовхати. Після цього, ОСОБА_1 викликала поліцію. Зазначила, що вона не виражалась на адресу зятя нецензурною лайкою, не погрожувала фізичною розправою, навпаки він її штовхав та погрожував, тому саме вона і викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_3 , з`явившись до судового засідання пояснила, що між нею та її чоловіком стався конфлікт, в якому він їй погрожував, принижував, бив посуд, після чого вона почала збирати його речі та просила піти, оскільки вони проживали в квартирі її матері. Оскільки він не йшов, то вона зателефонувала своїй матері, ОСОБА_1 , якій належить квартира. Коли мати прийшла, то вона попросила чоловіка свідка ОСОБА_2 піти з квартири, на що він почав виражатись нецензурною лайкою, погрожував викинути її з вікна, протягував руки. Так як чоловік відмовлявся піти, то її мати ОСОБА_1 викликала поліцію. На даний момент свідок із чоловіком разом не проживають, вона подала позов про розлучення.

Потерпілий ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак надав суду письмові пояснення, згідно яких зазначив, що проживає разом із своєю дружиною ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . 23.09.2022 року за адресою їх спільного проживання прийшла теща ОСОБА_1 , яка фактично проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Майже з порогу, вона почала нецензурно виражатись на адресу ОСОБА_2 , кидатись у бійку та провокувати його конфлікт. В результаті протиправної поведінки правопорушниці, за його заявою було викликано працівників поліції. Зазначив, що ОСОБА_1 вчинила відносно нього домашнє насильство, яке полягало в умисному вчиненні дій фізичного та психологічного характеру, в результаті чого йому було завдано шкоду психологічного та фізичного характеру. Враховуючи що ОСОБА_1 не вперше притягується до адміністративної відповідальності за скоєння насильства в сім`ї, вважає що достатньою мірою покарання для ОСОБА_1 будуть громадські роботи на строк 30 годин.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст.252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало домашнє насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілої, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ст. 1 даного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

При цьому фізичне насильство має проявлятися у конкретних діях ляпасах, штовханні, щипанні, шмаганні, кусанні тощо, тобто має проявлятися у конкретних діях насильницького характеру.

Судом встановлено, що в підтвердження вини ОСОБА_1 суду надано: протокол про адміністративне правопорушення Серія ВАВ №125303 від 23.09.2022 року та пояснення ОСОБА_2 . Інших доказів матеріали справи не містять.

В свою чергу, у судовому засіданні ОСОБА_1 та допитана в якості свідка ОСОБА_3 надали суду протилежні ОСОБА_2 покази. При цьому, суд враховує що відносно ОСОБА_2 23.09.2022 року також було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (справа № 523/11850/22).

Крім того, як протокол про адміністративне правопорушення, так і матеріали провадження не містять відомостей про спричинення діями ОСОБА_1 до ОСОБА_2 будь-яких наслідків.

Самі по собі погані стосунки між тещою та зятем, вживання нецензурної лексики, тощо, не є безспірно вчиненням домашнього насильства.

Ці обставини породжують в судді сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні цього правопорушення.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь, а матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів факту події цього правопорушення та винуватості ОСОБА_1 крім згаданого протоколу, суд доходить висновку що є недоведеним склад адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2КУпАП, а тому провадження в адміністративній справі підлягає закриттю з підстав п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись статтями 247,284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч ч.1 ст. 173-2КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: К.О. Далеко