н/п 3/490/2780/2022
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3849/22
П О С Т А Н О В А

22.11.2022р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює водієм у ТОВ "ЕЛСТК ліфт", мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

16.08.2022р. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол серії ААБ №327283 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно протоколу 16.08.2022р. близько 15:40 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "ЗАЗ" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по вул. 2-й Екіпажній в районі буд. №76, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння згідно медичного висновку №676, чим порушив п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні не погодився із обставинами правопорушення, викладеними у протоколі. Пояснив, що під`їхав на автомобілі до магазину та перебував в салоні. Через деякий час під`їхали працівники поліції, спитали у нього документи. В ході спілкування запідозрили ознаки сп`яніння. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що тверезий, працює механіком по ліфтам, його робота пов`язана із використанням болгарки, за такого можливо в нього було почервоніння очей. В подальшому поліцейські запропонували проїхати до медичного закладу задля проходження огляду на стан сп`яніння. Перебуваючи у медичному закладі, ОСОБА_1 здав аналіз та наркотичних речовин не було виявлено. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився не в повному обсязі, він лише продув прилад "Драгер", який вказав на показник 0,2 проміле. Після чого одразу був складений адміністративний протокол.

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали додані до адміністративного протоколу, доходжу до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм адміністративного законодавства відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, згідно протоколу серії ААБ №327283 дії ОСОБА_1 було кваліфіковано як порушення п. 2.9 "а" ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При складанні протоколу за ст. 130 КУпАП, у разі порушення водієм п. 2.9 «а» ПДР, працівниками поліції мають бути надані доказі щодо: 1/ керування особою транспортним засобом та законності підстав зупинки транспортного засобу; 2/ наявності ознак сп`яніння; 3/ проходження водієм огляду із підтвердженням стану сп`яніння.

Відсутність доказів щодо сукупності вказаних ознак, може слугувати підставою до закриття адміністративного провадження.

У якості основного доказу провини ОСОБА_1 та його перебування у стані алкогольного сп`яніння, до протоколу додано медичний висновок №676.

Між тим, в ході огляду відеозапису з натільної камери поліцейського встановлено, що огляд ОСОБА_1 в медичному закладі на з`ясування стану алкогольного сп`яніння здійснювався лише шляхом вимірювання тиску та тестування на приладі "Драгер". Лікар при винесенні діагнозу обмежився встановленим показником алкотестеру 0,2 проміле, який є значно нижчим за початкову межу легкого ступеня алкогольного сп`яніння у 0,5 проміле. При цьому не врахував можливу похибку приладу, не провів інших обов`язкових маніпуляцій, передбачених Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (зовнішній вигляд особи, поведінка, рухова сфера, мовна здатність, вегетативно-судинні реакції, інші симптоматики та прояви). Окремо слід зазначити, що у протоколі не зазначено які саме ознаки сп`яніння було виявлено працівниками поліції, в той же час згідно відеозапису візуально у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння не вбачаються. Таким чином медичний висновок №676 не може вважатися належним доказом по справі. Інших доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння не встановлено.

Оскільки жодних прямих та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом матеріали справи не містять. Таким чином докази, які додані до протоколу не забезпечують такий рівень доказування вини останнього, який не залишав би розумних сумнівів у можливості іншої версії подій, ніж зазначено у протоколі.

Суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень на транспорті, особливо пов`язаних із керуванням транспортними засобами водіями у стані сп`яніння, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких правопорушень.

Проте необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростовними доказами обставин здійснення ОСОБА_1 керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, отже його дії не потягли настання наслідків передбачених п. 2.9 "а" ПДР України, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття адміністративного провадження.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 130, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.