ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1674/22 Головуючий в 1 інст. Ретинська Ю.І.
Провадження № 33/807/580/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , захисника адвоката Прядко Д.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Прядко Д.В. на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який є військовослужбовцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_2 , 30.07.2022 року о 12:03 год. в м. Запоріжжі неподалік будинку № 27 по вул. Демократична, 22/8, керував т/з ВАЗ 21099, д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, велась відеофіксація. Від керування т.з. відсторонений шляхом паркування без порушень ПДР України. Чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 адвокат Прядко Д.В. вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, а навпаки зазначив, що проїде до медичного закладу після прибуття військової служби правопорядку, оскільки він є військовослужбовцем. Однак працівники поліції не дочекалися та склали протокол за відмову від проходження огляду.

Одразу по приїзду військової служби правопорядку, ОСОБА_1 поїхав разом з ним до медичного закладу, однак медичний огляд протягом двох годин не пройшов, через повітряну тривогу та стан здоров`я.

Вказує, що ОСОБА_1 має захворювання «простатит», через це в нього порушено сечовипускання, у зв`язку із даною проблемою він фізично не міг здати аналіз. Факт наявності проблем із здоров`ям підтверджується виписними епікризами. З моменту, як ВСП забрали ОСОБА_1 та до моменту проходження огляду, ОСОБА_1 був під наглядом ВСП, який, у цій ситуації, можливо прирівняти до працівників поліції.

Суд першої інстанції не надав оцінки тому, що під час воєнного стану військовослужбовці направляються на медичне обстеження військовими ВСП.

Також вказує, що невідомо з яких саме причин у ОСОБА_1 не було взято інші біологічні матеріали. Адже, він не відмовлявся від інших досліджень.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисника адвоката Прядко Д.В., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_3 цього адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

В основу його винуватості місцевим судом було покладено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №056973 (а.с.3), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 30.07.2022 року о 12:03 год. в м. Запоріжжі неподалік будинку № 27 по вул. Демократична, 22/8, керував т/з ВАЗ 21099, д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, велась відеофіксація. Від керування т.з. відсторонений шляхом паркування без порушень ПДР України; Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- направлення на огляд водія транспортного засобу (а.с.5), з якого вбачається, що під час події працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду водій відмовився;

- відеозапис події (а.с.8).

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав у наданні доказів, їх дослідженні та доведення їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Зокрема, суд відхиляє доводи про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому порушенні, оскільки під час судового розгляду, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції такі доводи були спростовані повністю.

Вказане обґрунтовується відеозаписом під найменуванням «ААБ№056973», з якого вбачається, що під час спілкування з водієм транспортного засобу ОСОБА_1 працівниками поліції у нього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. На місці події, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Водій ОСОБА_1 відмовився від пропозиції працівника поліції, обґрунтовуючи тим, що він є військовослужбовцем, а тому потрібно викликати ВСП. ОСОБА_1 під час події вів себе зухвало, намагався казуїстикою тлумачення національного законодавства ухилитися від процедури проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння. Вказану поведінку, поліцейські правильно розцінили, як відмову від проходження огляду, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України.

Щодо доводів про те, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець повинен був проходити огляд не з працівниками поліції, а з органами військового правопорядку.

На противагу доводам захисника, апеляційний суд вказує, що ст. 15 КУпАП встановлено, що військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, в тому числі, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Крім того, суд наголошує, що органами військового правопорядку розглядаються справи про вчинення водіями військових транспортних засобів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками ЗС України під час виконання службових обов`язків, передбачені ч.1,ч.4 і ч.5 ст.121, ст.121-1, ч.1, ч.2 і ч.3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.124-1, ст.125-126, ст.132-1 КУпАП.

Тобто, піддаючи аналізу вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , маючи статус військовослужбовця, повинен був виконати п.2.5 ПДР України.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 має проблеми із здоров`ям, а тому в нього порушено сечовипускання, апеляційний суд вказує, що ОСОБА_1 інкримінується не перебування в стані сп`яніння, а саме відмова від такого огляду, що є окремим видом бланкетної кваліфікації за ПДР України.

Крім того, водій ОСОБА_1 на місці події таку інформацію не вказував, а лише відмовлявся від того, що б працівники поліції доставили його до спеціалізованого медичного закладу.

Тому, апеляційний суд вважає, що такі доводи є лише способом захисту від висунутого обвинувачення та не можуть бути враховані під час розгляду справи.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції в першому абзаці мотивувальної частини постанови помилково вказано, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.9 а ПДР України, але враховуючи подальший зміст мотивувальної частини постанови, апеляційний суд приходить до висновку, що вказана помилка є опискою, яка може бути усунута судом першої інстанції.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Прядко Д.В., залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 332/1674/22