Справа №461/5244/22
Провадження №3/461/2869/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №298231, «13.09.2022 року близько 08 години 30 хвилин у парку «Цитадель», що за адресою: м. Львів, вул. Каліча Гора, ОСОБА_1 вигулювала собаку породи «Європейська вівчарка» без намордника, внаслідок чого заподіяла шкоди здоров`ю гр. ОСОБА_2 ». Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.154 КУпАП.

Представник особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 Сідоров М.М. в судове засідання 22.11.2022 не з`явився, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, з метою отримання інформації з травмпункту № 1 м. Львова.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.1 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

З матеріалів справи вбачається, що судові засідання у справі неодноразово відкладались, в тому числі за клопотанням учасників справи. Крім цього, в судовому засіданні 16 листопада 2022 учасники справи надали вичерпні пояснення, жодних доповнень від них не поступило, а також судом у їх присутності було безпосередньо досліджено усі докази долучені до матеріалів справи. В свою чергу, жодних доповнень в учасників процесу з приводу дослідження обставин справи не було, а перерва була оголошена за клопотанням представника ОСОБА_1 , виключно з метою надання йому часу та можливості подати матеріали щодо стану здоров`я ОСОБА_1 . При цьому слід відзначити, що час перерви та дата судового засідання була поставлена на обговорення і погоджена з усіма учасниками справи, однак жодних доказів з приводу подачі яких було заявлено клопотання суду подано не було.

Щодо наведеної представником ОСОБА_3 підстави для відкладення розгляду справи та мотивів відповідного клопотання, а саме долучення відповіді на його запит на інформацію від 17.11.2022 року, слід зазначити, що суд наділений відповідними процесуальними повноваженнями оцінити долучену до матеріалів справи копію довідки, виданої травмпунктом № 1 м. Львова, в сукупності з іншими матеріалами справи, а також з врахуванням доводів представника щодо її змісту та об`єктивності.

На підставі наведеного, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки це, серед іншого, суперечитиме принципу дотримання розумних строків розгляду справи.

За наведених обставин, вважаю можливим провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її представника.

Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується долученою до матеріалів справи розпискою про ознайомлення з часом і місцем розгляду справи. Відповідно до положень чинного КУпАП, особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, зокрема потерпілий, повідомляються про день розгляду справи. Водночас, неявка потерпілого не є перешкодою для розгляду справи. Також, судом враховується те, що потерпілий надав пояснення в судовому засіданні 16.11.2022 і жодних доповнень до дослідження обставин справи не мав.

Представник особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 Сідоров М.М. в судовому засіданні 16.11.2022 вину ОСОБА_1 , у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, заперечив. Зазначив, що собака ОСОБА_1 не кусав ОСОБА_2 . При цьому вказав, що дійсно 13.09.2022 року близько 08 години 30 хвилин поблизу парку «Цитадель», за адресою: м. Львів, вул. Каліча Гора, ОСОБА_1 вигулювала собаку без намордника, але на короткому поводку. Також, зазначив, що ОСОБА_1 дійсно зустрілася на вулиці з громадянином ОСОБА_2 . Вказав, що собака ОСОБА_1 був спровокований потерпілим та почав на нього гавкати, але ОСОБА_1 втримала собаку на поводку, хоча і впала внаслідок цього. Отже, представник вказав, що собака ОСОБА_1 не кусав потерпілого та не спричинив йому жодних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що близько 08 години 30 хвилин 13 вересня 2022 року він повертався з ранкової прогулянки з парку «Цитадель» зі своїм мисливським собакою. Біля воріт будинку №15 по вул. Каліча Гора йому назустріч йшла ОСОБА_1 разом зі своїм собакою. Собака ОСОБА_1 був на поводку, але без намордника. Він попросив ОСОБА_1 зупинитися, щоб він міг її обійти та не спровокувати бійки між собаками. Однак, ОСОБА_1 проігнорувала його прохання і відпустила свою собаку. Після чого, собака ОСОБА_1 кинувся йому на груди, а в подальшому вкусив за праву ногу. Після вказаних подій він пішов додому, промив рану та звернувся до травмпункту, де йому надали медичну допомогу. В подальшому, він звернувся з відповідною заявою до представників правоохоронних органів.

Заслухавши пояснення представника особи відносно якої складено протокол та доводи потерпілого, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

З долученої до матеріалів справи заяви ОСОБА_2 вбачається, що останній звернувся до Львівського районного управління поліції № 1 ГУ НП у Львівській області з приводу спричинення йому 13 вересня 2022 року тілесних ушкоджень собакою.

З довідки травмпункту № 1 м. Львова № 680 від 13.09.2022 встановлено, що ОСОБА_2 звертався в травмпункт з приводу спричинених йому тілесних ушкоджень, а саме кусаної рваної рани правої гомілки.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , 13.09.2022 вона йшла зі своєю собакою, яка була на поводку, але без намордника. Їм назустріч йшов сусід зі своєю собакою. Побачивши дану собаку, її собака вирвалась з її рук, від чого ОСОБА_1 впала на землю та не могла піднятися. ОСОБА_1 кричала до свого собаки щоб він повернувся. Після цього, коли собака повернулася, вони пішли додому.

Суд відхиляє твердження представника Сідорова М.М., про те, що собака ОСОБА_1 не кусала потерпілого ОСОБА_2 , оскільки дані твердження спростовуються поясненнями ОСОБА_2 та довідкою травмпункту № 1 м. Львова № 680 від 13.09.2022. Вказаний у довідці характер травми потерпілого, відповідає обставинам за яких вона могла бути отримана, а також фабулі правопорушення наведеної у протоколі та поясненнях потерпілого в судовому засіданні. Крім цього, представник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_1 разом зі своєю собакою дійсно була присутня на місці події, її собака був без намордника, а згідно вищенаведених письмових пояснень ОСОБА_1 , остання також підтвердила, що під час наведених у протоколі подій її собака був без намордника.

На переконання суду позиція сторони захисту спрямована на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності та не відображає фактичних обставин справи.

Також, в судовому засіданні, за клопотанням представника ОСОБА_1 , допитано свідка ОСОБА_4 , яка показала, що не була безпосереднім свідком подій вказаних у протоколі. Водночас, вона зазначила, що між потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_1 часто виникали конфлікти через поведінку потерпілого.

Суд не бере до уваги покази вищевказаного свідка, оскільки вона не була безпосереднім свідком події та не повідомила суду жодних фактичних її обставин.

Згідно долученого до матеріалів справи копії ветеринарного паспорта, собака з якою гуляла ОСОБА_1 не належить до певної породи, а її власником наведено ОСОБА_5 . В цьому контексті, слід відзначити, що в ході розгляду справи представник ОСОБА_1 визнав, що саме вона гуляла з даним собакою і вони, тобто представник та ОСОБА_1 є її власниками.

Згідно п. 3.1.7. ухвали ЛМР №6225 від 23.01.2020 року «Про затвердження правил тримання і поводження з домашніми тваринами у м. Львові», власник домашнього собаки зобов`язаний забезпечувати наявність намордника під час вигулу потенційно небезпечного чи небезпечного собаки у громадських місцях. Відповідальність власників небезпечних та потенційно небезпечних собак підлягає обов`язковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам. Супровід такого собаки дозволений особі, яка досягла 18-річного віку.

Цією ж ухвалою визначено терміни, а саме:

-небезпечний собака собака, що за відсутності виправдовувальних обставин здійснив напад на людину та/або іншу тварину, який призвів до завдання травм чи смерті постраждалій особі/тварині. Виправдовувальними обставинами вважаються: агресивні дії з боку постраждалої особи чи тварини, які передували здійсненому нападу; реакція собаки на завданий йому біль чи травму; захист цією твариною себе, своїх цуценят, свого власника та членів його сім`ї;

-потенційно небезпечний собака собака, що на постійній основі своєю поведінкою демонструє загрозу нападу, проявляє агресію, спрямовану на людей та/або інших тварин.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 зобов`язана була здійснювати вигул собаки, одягнувши на нього намордник, незалежно від приналежності собаки до певної породи, а також його розмірів чи габаритів. Крім того, вигул собаки мав відбуватися таким чином аби не наражати на небезпеку перехожих громадян. Позитивні характеристики собаки наведені представником ОСОБА_1 щодо того, що собака не є небезпечним, в даному контексті є невиправданими, адже навіть з письмових пояснень ОСОБА_1 та усних пояснень її представника вбачається, що їх собака агресивно реагував на потерпілого.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що собака ОСОБА_1 за відсутності виправдувальних обставин фактично здійснив напад на людину, який призвів до завдання травм потерпілому. Водночас, саме безвідповідальна поведінка господаря собаки ОСОБА_1 , яка виходячи на прогулянку із власною собакою, не одягнула на нього намордник, фактично надала собаці можливість вкусити потерпілого. У будь-якому випадку, напад собаки на людину прямо вказує на потенційну небезпеку даної тварини.

Щодо наданих представником ОСОБА_1 заяв про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , слід зазначити, що суд розглядає справу лише в межах обвинувачення вказаного у протоколі та не вирішує в межах даної справи питання про притягнення до адміністративної відповідальності потерпілого, що було роз`яснено учасникам процесу у судовому засіданні. Таким чином, суд не надає оцінку доказам які не мають безпосереднього відношення до обставин справи.

Разом з тим, суд не може не відзначити те, що з досліджених під час судового розгляду доказів чітко прослідковується конфліктний характер стосунків між ОСОБА_1 , її представником, який є її чоловіком та потерпілим.

Статтею 154 КУпАП визначено відповідальність за порушення правил утримання собак і котів.

Частиною 1 цієї статті визначено відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях)

Частиною 2 цієї статті визначено відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою повторно протягом року.

Частиною 3 визначено відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.

Як вбачається із протоколу, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 154 КУпАП, тобто дії, передбачені частиною першою статті 154 КУпАП, вчинені особою повторно протягом року.

Слід зазначити, що до матеріалів справи не долучено доказів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року за ч. 1 ст. 154 КУпАП. Крім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції при складанні протоколу у графі чи притягалася до адміністративної відповідальності вказано: «не притягувалася».

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а також обставин встановлених в процесі судового розгляду в діях ОСОБА_1 вбачається наявність ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Водночас, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення.

Адміністративне стягнення визначене ч.2 ст. 154 КУпАП, має каральний і стримуючий характер.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», в розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на працівниках поліції), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Протокол про адміністративне порушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й фактично актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, оскільки містить формулювання суті та кваліфікації правопорушення.

В свою чергу, суд розглядаючи справу повинен виходити з кваліфікації правопорушення інкримінованого особі наведеної саме у протоколі та перевірити наявність у діях особи складу відповідного правопорушення, не виходячи за межі кваліфікації визначеної у протоколі.

Суд зазначає, що він не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у його вчиненні, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не повинен самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Ситуація коли національний суд самостійно ініціює дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягує особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу чи кваліфікацію правопорушення, усунувши у такій спосіб певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, при наявності певної неповноти чи суперечностей, а також за відсутності у матеріалах справи даних від суб`єкта уповноваженого на складання протоколу щодо допущення певних неточностей, зокрема у частині кваліфікації дій особи наведених у протоколі, суд фактично перебирає на себе функції сторони обвинувачення, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З урахуванням наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку, що дії ОСОБА_1 не вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 154 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

При цьому суд звертає увагу ОСОБА_1 на необхідності суворого дотримання Правил утримання і поводження з домашніми тваринами у м. Львові, затверджених ухвалою ЛМР № 6225 від 23.01.2020 року, та доводить до її відома та роз`яснює, що у випадку порушення нею вказаних правил та вчинення нею адміністративного правопорушення пов`язаного з недотриманням правил утримання собак, у разі визнання винною, її може бути притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді попередження або штрафу з конфіскацією тварини.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.