Справа № 136/1054/22
Провадження № 33/801/832/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач: Медяний В. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медяний В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою, поданою ОСОБА_1 на постанову судді Липовецького районного суду Вінницької області від 16 вересня 2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в Альфа Сервіс менеджер відділу продаж, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

-притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 16 вересня 2022 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривні 20 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2022 о 13 год. 48 хв. по вул. Миру, в смт Турбів, Вінницького р-н., Вінницької обл., гр. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9. «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Таким чином своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №320626, у якому зазначено суть правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , про що зазначено вище, в якому наявні пояснення ОСОБА_1 , де вказано, що продув алкотестер проба позитивна (алкогольне сп`яніння), з результатом згоден, було вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 ; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, з оглядом згідний результат тесту позитивний 0,87 % та 0,90 %, наявний особистий підпис ОСОБА_1 ; роздруківками тесту з приладу Драгер від 01.08.2022 № 3029 та № 3030, в яких зазначено покази приладу результат тесту - 0,87 % та 0,90 %; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, що було зупинено транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , працівником поліції вказано на наявність ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 погодився, йому було представлено сертифікат та відповідні документи на технічний засіб, розпакування мундштука на відео відображено на камеру, результат тесту позитивний 0,87 %0 інша спроба 0,90 %0.

Судом першої інстанції також було враховано, що протокол про адміністративне правопорушення та обставини викладені у ньому, в установленому діючим законодавством порядку особою, яка притягується до відповідальності не оскаржувалися.

Також при прийнятті рішення судом першої інстанції було враховано довідку вих. №1670 від 01.08.2022, видану КНП «Центртерапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради», яка була надана захисником до письмових пояснень, відповідно до якої гр. ОСОБА_1 звернувся до вказаної медичної установи самостійно за для проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, огляд проведено 01.08.2022 о 15:52 год., встановлено, що ОСОБА_1 тверезий.

При цьому судом було встановлено, що правопорушення вчинено о 13:48 год., тоді як огляд відповідно до довідки проведено о 15:52 год, тобто по збігу двох годин, що визначено п.9 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відтак не спростовують обставини перебування особи в стані сп`яніння.

Доводи захисника щодо наведених ним розрахунків щодо проміле алкоголю в крові у співвідношенні до ваги ОСОБА_1 , віку, статі та обсягу випитого, що повідомлено ним на камеру, суд вважав також неспроможними, оскільки вони спростовуються належними та допустимими доказами такими як роздруківка із показників спеціального технічного засобу, дозволеного до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, що є належним та допустимим доказом на підтвердження перебування особи у стані сп`яніння. Відеозаписом із нагрудної камери поліцейського було спростовано доводи ОСОБА_1 та його захисника, що йому не було представлено документи на вказаний технічний засіб та надано розпакований мундштук.

У суду були відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності та правдивості таких показників спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810, підстави для визнання його результатів недійними відсутні.

Разом з цим суд першої інстанції вказав, що доводи захисника в частині введеного в Україні карантину не звільняють особу від проходження в установленому законом порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння та не спростовують перебування особи у стані сп`яніння.

При цьому, судом було враховано, що в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що його було відсторонено від керування транспортним засобом, а автомобіль забрали на штраф майданчик, що підтверджує наявність у працівників поліції обґрунтованих підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого), що визначено в ст.266 КУпАП.

Невизнання ОСОБА_1 своєї винуватості у вчиненні вищевказаного інкримінованого йому адміністративного правопорушення, суд розцінив як можливість уникнення останнього від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки міра стягнення за вказаною нормою є занадто суворою.

При цьому, судом було також враховано, що відповідно до практики ЄСПЛ, рішення у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007, зазначено, що особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Також суд першої інстанції враховував, що керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не може вважатись малозначним правопорушенням, оскільки зазначені дії наражають оточуючих на небезпеку. При призначенні виду та розміру адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховується особа порушника, ступінь вини, майновий стан, характер вчиненого правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 16.09.2022 року скасувати.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки належні та допустимі докази того, що мав місце один з найважливіших елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме перебування його у стані алкогольного сп`яніння, відсутній. Він працівникам поліції пояснював, що об 11:00 год він вжив 0,5 літрів пива, проте вважав, що не перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки сів за кермо через дві години (час видалення 0,5 л пива з крові), десь о 14:10 год. З результатами алкотестеру «Драгер» не погодився та відразу після складання адмінматеріалів десь о 14:50 попрямував до КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» ВОР», огляд пройшов о 15:52, результат огляду показав тверезий.

Звернув увагу суду на те, що співробітник поліції вимагав провести такий огляд на місці зупинки транспортного засобу в супереч Інструкції, не надав сертифікат відповідності та свідоцтво про провірку робочого часу засобу вимірювальної техніки. Крім того він звернув увагу поліцейського, що наданий Драгер був без зовнішньої упаковки та забруднений. Проходження такого огляду на місці зупинки без захисних масок вважав небезпечним, оскільки з 12.03.2020 року по всій території України установлено карантин. Саме тому просив поліцію надати йому направлення та пройти такий огляд лише в медичному закладі.

В суді апеляційної інстанції, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав повністю подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити. На запитання суду пояснив, що він дійсно на момент проведення працівником патрульної поліції огляду перебував в стані алкогольного сп`яніння, але після проведення його огляду за самозверненням до Соціотерапії впродовж двох годин, у нього за допомогою лабораторного дослідження Alcotest 6820 було виявлено 0,31% та 0,17% алкоголю, та надано висновок тверезий.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п.2.9 а.

За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 2.9 «а» ПДР України забороняє водію керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Частиною 2 ст.266 КУпАП визначено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст.266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Так згідно з пунктом 2 розділу І зазначеної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 6 розділу І Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо його винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 320626 від 01 серпня 2022 року, яким зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 п.2.9 а Правил дорожнього руху, в якому наявні також пояснення останнього, де вказано, що продув алкотестер проба позитивна (алкогольне сп`яніння), з результатом згоден, було вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 ; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, з оглядом згідний результат тесту позитивний 0,87 % та 0,90 %, наявний особистий підпис ОСОБА_1 ; роздруківками тесту з приладу Драгер від 01.08.2022 № 3029 та № 3030, в яких зазначено покази приладу результат тесту - 0,87 %0 та 0,90 %, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, що було зупинено транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , працівником поліції вказано на наявність ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 погодився, йому було представлено сертифікат та відповідні документи на технічний засіб, розпакування мундштука на відео відображено на камеру, результат тесту позитивний 0,87 %0 інша спроба 0,90 %0.

Відповідно до відомостей вказаного відеозапису, який міститься в матеріалах справи на арк.7, що також не заперечувалось самим ОСОБА_1 в суді першої та апеляційної інстанцій, він був згоден з результатами огляду, який на його прохання працівником патрульної поліції було проведено двічі. Також з даного відеозапису та підтверджено самим ОСОБА_1 в апеляційному суді, працівником поліції йому було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, на що останній відповів відмовою, вказав, що в цьому не має потреби.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися. Тому в апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також неспроможними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наданого йому працівником патрульної поліції «Drager» без зовнішньої упаковки та забруднений, оскільки, з наявного в матеріалах відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 було представлено як сертифікат, так і відповідні документи на вказаний технічний засіб, проводилось розпакування мундштука в його присутності.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції критично оцінює твердження ОСОБА_1 наведені в апеляційній скарзі щодо самозвернення ним до КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» ВОР», де відповідно результат огляду останнього показав «тверезий», оскільки, як було встановлено судом першої інстанції, що також знайшло своє відображення в апеляційному судді огляд відповідно до наявної в матеріалах справи довідки за №1670 від 01.08.2022 було проведено о 15:52 год., тобто по збігу двох годин, що визначено п.9 Розділу ІІ «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суд повно та всебічно встановив фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи, досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, та постановив рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.245, 280, 283 КУпАП.

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Частиною 7 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9 «а» ПДР України забороняє водію керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суд повно та всебічно встановив фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи, досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду та постановив рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.245, 280, 283 КУпАП.

Зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст.251 КУпАП.

Так, у справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки, де дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік застосоване до ОСОБА_1 є достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень і таким що відповідає характеру вчиненого правопорушення, меті адміністративного стягнення.

Судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності і його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.ст.293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 16 вересня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Медяний