Апеляційне провадження № 33/824/2853/2022
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2022 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2022 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №304496, 27 жовтня 2021 року о 00 год. 39 хв. по вул. Бежівка, 3 в м. Бориспіль, Київської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків він відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської від 05 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. та стягнуто на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 496, 20 грн.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій просить постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2022 року скасувати та прийняти постанову, якою закрити провдження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Оскаржуючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, апелянт свої доводи ґрунтував на наступних твердженнях:

1. працівники поліції не зупиняли ОСОБА_1 , відтак, вимога про проходження огляду була безпідставною;

2. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду в медичній установі;

3. в направлені на огляд до медичної установи вказано час, який не відповідає дійсності, що ставить під сумніви таке направлення.

З такими доводами апелянта апеляційний суд погодитися не може.

Частину своїх тверджень апелянт ґрунтував на аналізі показів працівника поліції, якого було допитано в якості свідка.

Апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку таким вищевказаним показам, оскільки при винесенні покарання за порушення ПДР суд не може покладатися на свідчення інспектора поліції, який фіксував таке порушення (правова позиція Верховного Суду у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №161/5372/17).

В той же час, в матеріалах справи наявні інші докази, які спростовують доводи апелянта, зокрема наявний у матеріалах справи відеозапис. З вказаного відеозапису вбачається, як працівники поліції здійснювали патрулювання, назустріч їм проїхав автомобіль апелянта, патрульний автомобіль здійснив розворот і у в`язку з порушення водієм ПДР, патрульна машина під`їхала до авто апелянта, який як раз виходив з автомобіля.

Всі взаємовідносини працівників поліції та апелянта належним чином задокументовано вищевказаним відеозаписом. При цьому матеріали справи містять також постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №4954505, яка окремо підтверджує як факт керування апелянтом автомобілем, так і вчинення ним порушення правил дорожнього руху, у зв`язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП. Все це в сукупності доводить наявність і обґрунтованість вимог працівників поліції до ОСОБА_1 про пред`явлення до огляду документів. Згодом, працівник поліції у повній відповідності до вимог закону висловив вимогу до водія про проходження відповідного медичного огляду на стан сп`яніння у зв`язку з наявністю відповідних зовнішніх ознак у нього.

Спростовуються матеріалами справи 9даними відеозапису) і твердження апелянта стосовно того, що йому не пропонували проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

Не можуть бути враховані і доводи апелянта стосовно неналежного оформлення направлення на огляд водія транспортного засобу до медичної установи, оскільки суть вчиненого ОСОБА_1 правопорушення полягала у відмові від проходження такого огляду як такого, у зв`язку з чим обов`язковість оформлення направлення на медичний огляд законом не вимагається. Крім того, в самому направлені, наявному в матеріалах справи, вказано, що огляд фактично не проводився.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність матеріалами справи наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з порушенням вимог п. 2.5 ПДР України.

Сдом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу, відтак порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба