Справа № 346/6526/21
Провадження № 3/346/473/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Беркещук Б.Б., з участю секретаря: Костромін Н.Р., Нефьодової Т., захисника Вань І.Р., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, українця, за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 289578 від 22.12.2021 року в с.Глибока Коломийського району АДН-10,135 км 22.12.2021 року о 12:18 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки KІА РІО д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав та пояснив, що 22.12.2021 близько обіднього часу керував транспортним засобом марки KІА РІО д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого знаходився пасажир, та рухався в напрямку до м.Коломия з м.Івано-Франківська. В с.Глибока Коломийського району його зупинили працівники поліції, які не зазначили причини зупинки, вказували на затемнені вікна керованого ним автомобіля, на відсутність необхідних документів, що посвідчення водія підроблене. На його клопотання дочекатись адвоката, працівники поліції відмовили, а погрожували забрати машину на арештмайданчик. Через здійснений на нього психологічний тиск можливо і було тремтіння пальців рук оскільки подія тривала близько двох годин. Його роботодавець, який був пасажиром, також категорично наполягав та здійснювв тиск на нього щодо продовження руху, оскільки поспішав. Вказує, що не відмовлявся проходити огляд на стан сп`яніння, а чекав приїзду адвоката. Згодом працівники поліції зупинили інший транспортний засіб для залучення свідків та склали на нього протокол за ст. 130 ч.1 КУпАП. Вказав, що категорично не погодився з діями працівників поліції, оскільки не вживає жодних наркотичних препаратів і , що особисто 23.12.2021 р. у м. Івано-Франківську пройшов обстеження, згідно результату якого наркотичного сп`яніння у нього не виявлено.

Захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності адвокат Вань І.Р. підтримала заперечення ОСОБА_2 та доповнила, що на долученому технічному носії на відеофайлі видно як ОСОБА_3 разів сім просить про надання правової допомоги, залучення адвоката на що працівники поліції не реагують, що було грубим порушенням його прав. Крім того, пасажир автомобіля ОСОБА_4 , який є роботодавцем ОСОБА_5 повторював, що він поспішає, цим самим також здійснюючи тиск на водія. Стверджує, що ОСОБА_5 не був у стані наркотичного сп`яніння, його манера розмови саме така, його стиль поведінки в реальному житті саме такий. Оскільки, на ОСОБА_5 здійснювався тиск з боку його роботодавця та працівників поліції, то в той момент останній почувався схвильованим та розгубленим, але аж ніяк не в стані наркотичного сп`яніння. Крім того, підтримала письмове клопотання від 22.07.2022 р. щодо закриття даної справи на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП з огляду на те, що з оглянутого в судовому засіданні відеозапису у водія відсутні ознаки перебування у наркотичному сп`янінні, у поліцейських відсутні підстави вважати, що водій перебував у стані наркотичного сп`яніння та направлення його на огляд у медичний заклад. Вказала, що до протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП як докази додані відеозаписи з нагрудних камер поліцейських. Таких файлів всього є 15. Відповідно до п. 4, 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 р. № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 р. за № 28/32999, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). Отже, інспектором поліції порушені вимоги п.5 розділу II цієї інструкції.

Також, не зважаючи на неодноразове прохання ОСОБА_5 забезпечити йому право на правову допомогу, в такому праві йому було відмовлено. Поліцейські продовжували оформляти акт про відмову пройти огляд у медичному закладі та протокол, що свідчить про порушення права на захист та тягне за собою недопустимість доказів. Зазначила, що для цілей Конвенції адміністративне ( ст. 130 КуАП України ) провадження можна кваліфікувати як «кримінальне», бо ЄСПЛ неодноразово зауважував, що якщо за адміністративне правопорушення передбачається стягнення у вигляді штрафу або виправних робіт, позбавлення певного права, арешту, або якщо розмір штрафу є істотно більший, ніж розмір штрафу за правопорушення, яке за національним правом є кримінальним, то з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке підлягає застосуванню, а також на профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що таке провадження є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; та ухвалу щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року) тощо. Факт стягнення, яке може бути застосоване за ч. 1 ст. 130 КУпАП надає цьому правопорушенню кримінального характеру.

ЄСПЛ зазвичай розглядає відповідні скарги за обома цими пунктами статті 6 Конвенції, взятими у поєднанні (див., серед багатьох інших прикладів, рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Корнєв та Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine), заява № 17444/04, п. 63). У цьому контексті Суд не раз повторював, що стаття Конвенції у цілому гарантує обвинуваченому право на ефективну участь у кримінальному провадженні (див. рішення у справі «Роу і Девіс проти Сполученого Королівства» (Rowe and Davis v. the United Kingdom) [ВП], заява № 28901/95, п. 60, ECHR 2000-II). Зокрема, обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і таким чином вплинути на результат провадження. Крім того, можливості, доступні кожному, хто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, мають включати ознайомлення з матеріалами справи, на яких ґрунтуються обвинувачення (див., наприклад, вищезазначене рішення у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine), п. 66). Для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника з самого початку провадження (див. рішення у справах «Сальдуз проти Туреччини» (Salduz v. Turkey) [ВП], заява № 36391/02, п. 52, від 27 листопада 2008 року, та «Яременко, проти України» (Yaremenko v. Ukraine), заява № 32092/02, пп. 90-91, від 12 червня 2008 року). За необхідності захисник повинен призначатися офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії» (Kamasinski v. Austria), п. 65, Series A № 168). Отже, оскільки при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення допущене порушення права на захист, то докази, що здобуті з порушенням, слід визнати недопустимими.

Також, захисник Вань І.Р. вказала про відсутність події вчинення адміністративного правопорушення, а саме: керування ОСОБА_6 транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується результатом токсилогічного дослідження № 2387 від 24.12.2021 року КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради».

В судовому засіданні інспектор взоду 2 роти 1БУПП ОСОБА_7 надала пояснення про те, що працювала на автодорозі «Н-10» з прибором TruCAM, у зв`язку із чим зупинила правопорушника через перевищення швидкісного режиму. Вказує, що на вимогу працівника поліції ОСОБА_3 почав показувати різні посвідчення водія, що було підозріло. Зазначає, що правопорушник консультувався з адвокатом по телефону на що йому було виділено певний час. Під час розмови з правопорушником замітила ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння рук, почервоніння очей, сильне потовиділення та неадекватну поведінку, у зв`язку із чим запропонувала проїхати в медзаклад на повірку на стан наркотичного сп`яніння, на що правопорушник відмовився.

Проаналізувавши матеріали справи, беручи до уваги пояснення ОСОБА_1 , захисника Вань, поліцейського Говзан В.В., суд доходить таких висновків.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст.ст.245,251,252,280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вимогами ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735.

Статтею 266 КУпАП визначено порядок огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, а саме те, що такий проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків і разі незгоди водія на проведення такого огляду він проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом з тим, перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій, в будь-яких інших закладах такий огляд забороняється.

Відповідно до ст. 7 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно до п. 8 Інструкції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до п.7,8,15 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735від 09.11.2015, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду.

Згідно медичної літератури наркотичний засіб можна виявити через кілька місяців після вживання, так й протягом періоду до 1 року, та визначення кількісного визначення вмісту наркотичного засобу, його перевищення від порогового рівня (50 нг/мл -по тесту) та виду наркотичного засобу, має суттєве значення для встановлення стану наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 саме в день керування транспортним засобом 22.12.2021 р.

Крім того встановити винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення шляхом перегляду відеозапису неможливо, оскільки такий виготовлений з порушенням п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, яким передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). На компакт-диску, наданому в якості додатку до протоколу про адміністративне правопорушення, містяться сім файлів відеозапису з нагрудної камери поліцейського, зі змісту яких вбачається, що відеозапис неодноразово переривався.

З відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення вбачається, що такий є не безперервним та постійно переривається, а відповідно неможливо відновити всі обставини події, тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Зазначене кореспондується із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.

Крім того, до матеріалів справи додано результат токсилогічного дослідження № 2387 від 24.12.2021 року, згідно якого ОСОБА_5 наступного дня - 23.12.2021р. пройшов медичний огляд у лікаря-нарколога КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради»

та ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , не виявлено (а.с. 38), що свідчить про те, що на момент зупинки ОСОБА_2 , останній не перебував у стані наркотичного сп`яніння, а тому в нього не було мотивів ухилятися від проходження медичного огляду.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23- рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності грунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, у тому числі і закріпленої у статті 62 Конституції України презумпції невинності. Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. Згідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 р. У справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Враховуючи те, що працівниками поліції не доведено об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_8 правопорушення, а саме проведено відеозапис з порушенням норм Інструкції та Закону України «Про національну поліцію», порушено його право на захист, беручи до уваги положення Конституції України про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

У відповідності до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, відомості, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 22.12.2021 р. про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, не знайшли свого підтвердження.

З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у даній справі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.247 ч.1 п.1, 283-285, 287, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі ст.247 п.1 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя Беркещук Б. Б.