Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/3580/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі судді Кашуба А.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, які надійшли із Відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , пенсіонер, дані про притягнення до адмінвідповідальності відсутні,

за ознаками ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд судді передано справу про адміністративне правопорушення за протоколом серії ААБ№027293, складеним відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

За змістом протоколу, ОСОБА_1 13.07.2022 о 19-40 год в с.Теково по вул.Дружби керував автомобілем Сузукі-Свіфт, С6855ІК, із явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження медичного огляду у встановленому порядку на місці та в медичному закладі на стан сп`яніння відмовився.

Діяння кваліфіковано як порушення п.2.5 ПДР України, за яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності, не з`явилася. ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву, у якій просить розгляди справу без його участі. Заявив, що не визнає вину.

Розгляд справи проведено у відсутності особи, що притягається до адмінвідповідальності, у відповідності до вимог ст..268 КУпАП.

Вивчивши зміст протоколу про адмінправопорушення, дослідивши додані до протоколу письмові докази та відеозапис із нагрудної відеокамери поліцейського на диску, вивчивши доводи заяви особи, що притягається до адмінвідповідальності, суд вирішив наступне.

Частиною першою ст.130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Діяння ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення п.2.5 ПДР України, за яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту протоколу ОСОБА_1 керував автомобілем, вчинив відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд констатує, що такі є недостатніми для підтвердження події правопорушення та факту дотримання процедури оформлення відмови від проходження огляду на стан сп`яніння за умови, коли особа заперечує вину.

Суд дослідив зміст відеозапису із нагрудної камери поліцейського, та констатує, що такий не несе необхідної інформації по суті правопорушення, зазначеного у протоколі.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП поліцейський зобов`язаний дотримуватися процедури при проведенні огляду та оформленні його результатів, в тому числі фіксування відмови від проходження огляду водієм.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Процедура визначена Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затв. Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015р. №1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затв. Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008р.), Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв. Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015р.)

Відповідно до п.2, 3,4 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до пункту 3, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя ;поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п.6, 7 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Таким чином право відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу допускається положенням Інструкції та не тягне за собою настання адміністративної відповідальності. У такому разі поліцейський зобов`язаний направити особу на медичний огляд до найближчого закладу охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Відповідно до п. 8 Розділу ІІ Інструкції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Проте, у матеріалах справи, що надійшли на розгляд суду, письмове направлення на огляд, оформлене відповідно до вимог п.8, 12 Розділу ІІ Інструкції, відсутнє.

Хоча до протоколу і додано відеозапис із нагрудної камери поліцейського, проте відеодоказ не містить дати та часу запису, не є безперервним, не містить інформації про обставини, які підлягають доказуванню у цій справі (вимога поліцейського пройти огляд на місці, та/чи вимога поліцейського пройти медогляд за письмовим направленням у медзакладі, та чітка відмова особи виконати належно оформлену вимогу). Тому у цій частині відеодоказ є неналежним.

З цієї точки зору суд вважає за необхідне роз`яснити, що частиною ст.130 КУпАП передбачено настання адмінвідповідальності саме за вчинення чіткої категоричної відмови від виконання письмово оформленої вимоги поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд на стан сп`яніння у відповідному найближчому медичному закладі. Саме така відмова є протиправною та тягне настання адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Натомість водій ОСОБА_1 на місці зупинки на запитання поліцейського чи буде він проходити огляд на стан сп`яніння відповів, що буде проходити огляд, після чого йому поліцейським було запропоновано зайняти пасажирське сидіння свого автомобіля, що чітко зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського (відеофайл №1).

Матеріали справи не містять жодної інформації про те, куди доставлено ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння, чому з місця зупинки ОСОБА_1 не доставлено до найближчого медичного закладу з цією метою, адже на місці зупинки він дав згоду на проходження такого огляду і доставку його до відповідного найближчого медзакладу.

Відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно ч.5 та 6 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я № 1452/735 від 09.11.2015року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 8 Інструкції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння або незгоди з результатами проведеного огляду є обов`язковим.

Згідно п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17 грудня 2008 p. N1103, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду.

У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якою долучається акт огляду. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. У відповідності до п. 6 Порядку, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Таким чином проведенню огляду в закладах охорони здоров`я обов`язково передує:

- обов`язкова наявність у водія ознак вказаних у пунктах 3 та 4 інструкції;

- зупинка транспортного засобу;

- відсторонення водія від керування транспортним засобом;

- огляд водія поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів та складанням акту огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи

- незгода водія па проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під виливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи

- незгода водія з результатами огляду проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Як вбачається із змісту протоколу та відеозапису, який міститься на СД доданого до протоколу, поліцейськими вищенаведених вимог не було дотримано.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Слід зазначити, що Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коло воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст.251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст.31,40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Поліцією в своїй діяльності застосовуються технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання Правил дорожнього руху України.

Згідно п.п.4,5 Розділу П Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 за №1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд не може визнати відеозапис з нагрудних відеокамер працівників патрульної поліції належним та допустимим доказом, який підтверджував би вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він не є безперервним, два уривки не містять дати та часу запису, та не підтверджують у своїй сукупності зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення фактичних обставин, зокрема тих, які становлять об`єктивну сторону цього правопорушення.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та порушення п.2.5 ПДР України, а відтак провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст. 245, 256, 266, 278 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ№027293 за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю (недоведеністю) події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Закарпатського апеляційного суду.

СуддяА. В. Кашуба