Справа номер 237/4565/21
Номер провадження 3/237/128/22
П О С Т А Н О В А
Іменем України
28.10.22 м. Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Ліпчанський Сергій Миколайович, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та місце реєстрації: АДРЕСА_1
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
На адресу Мар`їнського районного суду Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, згідно якого тимчасово виконуючи обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , будуючи військовою посадовою особою Збройних сил України та згідно п.п. «г» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ст. 28 Закону України « Про запобігання корупції», 04.01.2021 (точний час не встановлений), перебуваючи в робочому кабінеті ІНФОРМАЦІЯ_3 , не повідомив у встановленому Законом випадку Національне агентство з питань запобігання корупції, про наявність у неї реального конфлікту інтересів під час вирішення питання про встановлення премії особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_4 в тому числі і собі, наказом від 04.01.2021 року за № 1 у розмірі 35% від посадового окладу, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень не визнав, показав наступне.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобіганні корупції», особи, зазначені у п.1 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані, зокрема, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального конфлікту інтересів у випадку перебування особи на посаді в колегіальному органі, колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
У ч.1 ст.1ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
За змістом зазначеної статті суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага
Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.
При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.
ОСОБА_1 посилається на те, що у даному випадку при використанні службового становища при видачі наказу він не міг одержати у зв`язку з цим певні матеріальні блага. Наказ який йому інкримінуються не мав певного наслідку для отримання коштів, тому як він був виданий у адміністративній діяльності, цей наказ лише слугували для того, щоб перевірити можливість отримання будь яким працівником премії, або винагороди , чи то відсутність накладених дисциплінарних стягнень, як передумови взагалі отримання винагороди. Підставою для нарахування та виплати премії був наказ військового комісару, тому як тільки цей наказ для бухгалтерії і був єдиною підставою для нарахування грошових коштів. Про це свідчать витяги з наказу військового комісара а також витяг з ЄДР юридичних осіб, відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_5 є відокремленим підрозділом військової частини НОМЕР_1 та не має статусу юридичної особи. Таким чином існування наказів про преміювання, які виданні відокремленим підрозділом не створює правових наслідків для нарахування, або виплати грошових коштів , таким чином відсутній ознак об`єктивної сторони складу корупційного діяння корисливі спонукання( одержання неправомірної вигоди).
Таким чином ОСОБА_1 вважає, що у нього відсутня наявність реального конфлікту інтересів при підписанні наказу від 04.01.2021 року за № 1 про преміювання особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 в тому числі і собі, у розмірі 35% від посадового окладу, оскільки в матеріалах справи не наведені докази наявності суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливають на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень з метою отримання неправомірної вигоди. Видача наказу була обумовлена певними наказами МО України, стосовно порядку виплати винагороди військовослужбовцям ЗСУ.
Захисник адвокат Лісодід О.В. надав до суду пояснення, де просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, інкриміноване ОСОБА_1 , з підстав, зазначених останнім.
Прокурор Магера В.В. у судовому засіданні вважав доведеним факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 та просив притягнути останнього до адміністративної відповідальності.
Суд, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, думку прокурорів, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 7 КУпАП виходячи з наступного.
Стаття 129 Конституції України передбачає, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.
Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до п. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку суддя встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні,чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи.
Судом встановлено, що згідно витягу з наказу від 07.02.2019 року за № 35 підполковника ОСОБА_1 призначено заступником військового комісара начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно витягу з наказу від 31.10.2020 року за № 303 підполковника ОСОБА_1 призначено заступником військового комісара начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_7 » Сухопутних військ ЗСУ.
Відповідно до витягу з наказу від 22.12.2020 за № 53 тимчасове виконання обов`язків військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 покладено на підполковника ОСОБА_1 .
Судом також встановлено, що під час тимчасового виконання обов`язків військового комісара ОСОБА_1 видав наказ: № 1 від 04.01.2021 року «Про преміювання особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 за грудень 2020 року», яким, в тому числі підполковнику ОСОБА_1 заступнику військового комісара начальника мобілізаційного відділення встановлена премія у розмірі 35% посадового окладу та встановлена винагорода за участь в операції об`єднаних сил у розмірі 6500 гривень.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією, це - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи зазначені у п. п. 1, 2 ч. 1ст. 3 цього Закону, зобов`язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Згідно із диспозицією ст. 172-7 КУпАПта п. 2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1ст. 172-7КУпАП); у вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів, тобто за наявності суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, або прийняття таких рішень (ч. 2ст. 172-7 КУпАП).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції»

- потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;
- реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;
- приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» зазначено, що аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1ст. 1Закону України «Про запобігання корупції», дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто, для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.
Для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.
Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1 ст. 172-7 КУпАП законом визнається не повідомлення у встановлених законом випадках та порядку про наявність у особи реального конфлікту інтересів та вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Вирішальним для встановлення цього складу адміністративного правопорушення є встановлення та доведення наявності реального конфлікту інтересів та його змісту (очевидна можливість надання переваг, призначення премій, розмір яких відрізняється від розміру премій інших військовослужбовців такого ж звання, посади, тарифного розряду та за такий самий обсяг роботи, тощо).
Однак до протоколу не додано доказів, які б підтверджували факт суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями ОСОБА_1 із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення.
Відповідно до п. 2 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, премія.
Згідно із п.4 розділу 1 Порядку грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає, зокрема: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премію.
Згідно додатку 1 до Порядку виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (пункт 1 розділу ІІ) розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах, заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду в інших місцях дислокації в межах визначеного району воєнного конфлікту, заходів ЗНБО чи АТО становить 6500 гривень.
З телеграми міністра оброни України від 28.12.2018року встановлено, що з метою належного соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил України та Державної соціальної служби транспорту України в 2019 року з січня 2019 року військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом (призивом) на посадах рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу з тарифним розрядом з 23 по 60, з вислугою років понад один рік встановлена щомісячна премія у розмірі 35 % .
Таким чином щомісячна премія та винагорода за участь в операції об`єднаних сил є обов`язковою складовою щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України.
Судом встановлено, що розмір встановленої відповідно до наказу №1 від 04.01.2020 року ОСОБА_1 премії у розмірі 35% посадового окладу та винагорода за участь в операції об`єднаних сил у розмірі 6500 гривень повністю відповідає розміру таких виплат, які визначені відповідно до норм діючого законодавства та підзаконних актів, а саме Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197. Тобто в цьому випадку ОСОБА_1 не здійснював дискреційних повноважень при призначенні таких виплат.
Таким чином суд не знаходить підстав вважати, що встановлюючи собі премію, ОСОБА_1 отримав або міг отримати додаткові матеріальні блага для задоволення власних потреб, які б не були передбачені діючим законодавством, або у розмірі, що перевищує розмір, встановлений діючим законодавством, тобто в його діях відсутні ознаки реального конфлікту інтересів, а також наявності приватного інтересу.
Пунктом 8 розділу 1 Порядку визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Тобто, накази щодо грошового забезпечення особового складу видаються військовими комісарами військових комісаріатів, щомісячно, на початку місяця за відпрацьований період.
Статтею 9 КУпАП закріплено поняття адміністративного правопорушення, яке визначається як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.
Підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. НормиКонституції Україниє нормами прямої дії.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.
Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Таким чином, суд не встановив з посиланням на належні, допустимі докази наявності в діях ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів та реальної заінтересованості у власному збагаченні, а тому, оцінивши вищевказані докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, ст. 172-7 КУпАП.
Разом з цим, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було складено тільки 26.11.2021 року.
Оскільки, відповідно до ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, то суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення могло бути накладено не пізніше 26.05.2022 року.
При цьому суд не може погодитись, що адміністративне правопорушення вчинене 04.01.2021року, було виявлено в момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією, а саме 26.11.2021 року, оскільки виявлення правопорушення та складання щодо нього протоколу не є тотожними поняттями.
Як вбачається з правових висновків, викладених в п. 17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі № 487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально. Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Таким чином, з аналізу зазначених норм закону вбачається, що адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, є виявленим з дня коли про його вчинення стало відомо посадовим особам компетентного органу.
На переконання суду диспозицією ч.4 ст. 38 КУпАП прямо передбачені строки накладення адміністративного стягнення з урахуванням дня виявлення правопорушення посадовими особами компетентного органу, а не з моменту здобуття можливості у посадової особи компетентного органу здійснити процесуальні дії за участі особи, яка вчинила правопорушення, що пов`язано з правовими наслідками при визначенні строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також з оцінкою доказів, щодо їх допустимості з огляду на отримання у межах цих строків.
У зв`язку з наведеним, суд, дійшовши до висновку про закриття адміністративного матеріалу у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.172-7,247,276-280,283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова в порядку провадження по справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання скарги до Дніпровського апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області.

Суддя Сергій Миколайович Ліпчанський

Дата документу 28.10.2022