Справа № 308/5956/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
26.09.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці ДМС України Зубенка І.І., представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пуканича Е. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Пуканич Е. В. в інтересах ОСОБА_1 ,
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2020 року
ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), посадова особа іноземного підприємства «AAR PHARMA FZ-LLC» (Premies 702, 7 floor, DSC Tower Dubai), громадянин Республіки Індія,
визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 3 802 391,88 (три мільйони вісімсот дві тисячі триста дев`яносто одна гривня, 88 коп) із конфіскацією цих товарів, а саме: «Єврозидим», порошок для ін`єкцій, серія №0004 D8, EXP: 10-2020 по 10 шт. в упаковці, всього 3758 упаковок, вагою 868,09 кг (нетто); «Єврозидим», порошок для ін`єкцій, серія №0005 D8, EXP: 11-2020, по 10 шт. в упаковці, всього по 1560 упаковок, вагою 360,36 кг (нетто); "Європенем», порошок для розчину для ін`єкцій, у флаконах, серія №0002 D8, EXP: 06-2022, по 10 шт. в упаковці, всього 1024 упаковок, вагою 344,96 кг (нетто); "Євроксим», порошок для ін`єкцій, у флаконах серія №0002 D8, EXP: 07-2021, по 10 шт. в упаковці, всього 3000 упаковок, вагою 690 кг (нетто); "Євроксим», порошок для ін`єкцій, у флаконах серія №0002 D8, EXP: 07-2021, по 10 шт. в упаковці, всього 3053 упаковки, вагою1030,38кг (нетто).
Безпосередні предмети порушення митних правил конфісковані в дохід держави.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.
В апеляційній скарзі адвокат Пуканич Е. В. вказує на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною у зв`язку з необ`єктивністю та неповнотою судового розгляду, а також невідповідністю викладених у ній висновків фактичним обставинам справи. Посилається на те, що протокол про порушення митних правил складений за відсутності ОСОБА_1 , і всупереч вимог ч. 9 ст. 494 МК України, останньому не надсилався, а також у порушення вимог ч. 5 цієї статті митним органом не було роз`яснено ОСОБА_1 його права, що в свою чергу є порушенням права ОСОБА_1 на захист та вимог п. п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також зазначає, що суд першої інстанції, розглянувши без участі ОСОБА_1 у порушення приписів ст. 526 МК України справу , і при цьому, належним чином не повідомивши останнього про час та місце такого розгляду, також порушив права ОСОБА_1 , передбачені ч. 1 ст. 498 МК України та гарантовані п. 1 ст. 6 Конвенції, що в свою чергу свідчить про порушення судом першої інстанції вимог п. 4 ч. 1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», формалізм при розгляду справи та явну упередженість суду до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Крім того, зазначає, що звіт суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про оцінку (експертний висновок) від 15.04.2019, на основі якого митний орган та суд першої інстанції дійшли висновку про вчинення ОСОБА_1 передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України порушення митних правил, не є висновком експерта в розумінні митного законодавства України, не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки такий складено не уповноваженою особою, так як доручення на проведення експертизи в справах про порушення митних правил суб`єктам оціночної діяльності не передбачено чинним законодавством України. При цьому, вказує на те, що звіт про оцінку (експертний висновок) від 15.04.2019 складений ФОП ОСОБА_4 із порушенням вимог п. 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», відповідно до якого визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу має ґрунтуватися на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача, а Закарпатський відділ з питань експертизи та досліджень Департаменту податкових та митних експертиз ДФС у своїх листах від 26.03.2019 та 28.03.2019 вказував на неможливість визначення ринкової вартості вилучених лікарських засобів за межами митної території України, що і не дивно, адже ціни на лікарські засоби, як і на будь-який інший товар, у кожній країні відрізняються. Разом із тим, приймаючи до уваги вищевказаний звіт про оцінку майна від 15.04.2019, суд першої інстанції не врахував висновок науково-правової експертизи від 30.09.2019, відповідно до якого вказаний звіт не є висновком експерта, при цьому, не навівши жодних мотивів, що й свідчить про явну упередженість суду, і в свою чергу дійшов до абсурдного висновку про те, що компанія «AAR PHARMA FZ-LLC» (Об`єднані Арабські Емірати) не мала права експортувати в Україну вилучені лікарські засоби за ціною, яка в 3,45 рази є вищою за ціну, за якою остання придбала їх на території Європейського Союзу від компанії «Euro Lifecare LTD» (Великобританія). Також зазначає, що чинне законодавство України не встановлює будь-яких обмежень для експортерів іноземних суб`єктів господарювання щодо встановлення ними експортних цін на лікарські засоби, що експортуються (ввозяться) в Україну, що підтверджується Висновком науково-правової експертизи від 30.09.2019, що в свою чергу свідчить про те, що оскільки операція з купівлі-продажу вищевказаних лікарських засобів відбулася за межами території України, то не може регулюватись законодавством України. Крім того зазначає, що протокол про порушення митних правил не є доказом, який підтверджує факт вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він є лише засобом фіксації певної події та обставин, які встановлені особою, яка його склала, що в свою чергу свідчить про те, що висновок суду про те, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом від 31.01.2019 є необґрунтованим, а інші, наявні в матеріалах справи, документи також, не є доказами вчинення ОСОБА_1 порушення митних правил. Разом із тим, посилається на те, що матеріали справи не містять доказів про те, що документи, які були подані митному органу як підстави для переміщення вилучених товарів через митний кордон України, є підробленими, що встановлено відповідним вироком суд, який набрав законної сили, а відтак, висновок суду про те, що ОСОБА_1 подав митному органу для здійснення митного контролю вилучених товарів документи, що містять неправдиві відомості щодо таких товарів (їх ціни), ґрунтується виключно на припущеннях. Також вказує на те, що, виходячи з умов, на яких поставлялися вилучені товари, відповідальність за подання документів для здійснення митного контролю та митного оформлення вищевказаних товарів, що переміщувалися через митний кордон України, має нести українська компанія ТОВ «ЕС ФАРМА», яка придбала їх (покупець), а не дубайська компанія «AAR PHARMA FZ-LLC», яка їх продала (продавець), що підтверджується і митною декларацією форми МД-2 від 08.01.2019, з якої вбачається, що особою, відповідальною за фінансове врегулювання, є українська компанія ТОВ «ЕС ФАРМА», яка і подала митним органам зазначену митну декларацію. Посилається і на те, що матеріалами справи не встановлено, що вилучені товари при переміщенні через митний кордон України приховувалися від митного контролю, що ОСОБА_1 не подавав будь-яких документів митним органам України, у зв`язку з чим, і не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України. Вказує і на те, що згідно митної декларації від 08.01.2019 митним органом, який має здійснювати митне оформлення вилучених товарів є Київська митниця ДФС, а відтак, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України порушення митних правил у даному випадку могло б мати місце у разі подання документів, що містять неправдиві відомості, як підстави для переміщення вилучених товарів через митний кордону України саме Київській митниці ДФС, а не Закарпатській митниці ДФС. Зазначає і про те, що суд першої інстанції взяв до уваги докази інвойс № EL 098 від 07.01.2019 та експортну декларацію № 19ITQ3J010000901E0 від 15.01.2019), зміст яких йому невідомо, оскільки такі не перекладені на державну мову, якою здійснюється судочинство в справах про порушення митних правил, що є порушенням вимог чинного законодавства. Посилається і на те, що при попередньому декларуванні вилучених товарів декларант української компанії ТОВ «ЕС ФАРМА» у митній декларації форми МД-2 від 08.01.2020 зазначив їхню митну вартість 410732 Євро, а водій перевізника ТОВ «Фаворит-М» надав митному органу документ про їхню фактурну вартість 119021,50 Євро, однак, Закарпатська митниця ДФС та суд першої інстанції ототожнили фактурну вартість товарів із митною вартістю товарів, внаслідок чого, дійшли хибного висновку про те. що документи, які були подані як підстави для переміщення вилучених товарів через митний кордон України, містять неправдиві відомості, і при цьому, митна вартість вилучених товарів була визначена декларантом української компанії ТОВ «ЕС ФАРМА», яка і подала митним органам митну декларацію, що в свою чергу також спростовує і висновки суду першої інстанції про те, що директор дубайської компанії «AAR PHARMA FZ-LLC» ОСОБА_1 нібито подав органу доходів і зборів як підстави для переміщення вилучених товарів через митний кордон України документи, що містять неправдиві відомості. Разом із тим, посилається на те, що на час виникнення спірних правовідносин законодавство України не вимагало надання експортної декларації для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, а тому, подання митному органу експортної декларації № 19ITQ3J010000901E0 від 15.01.2019, оформленої митними органами Італії, не може розцінюватись як порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України. Крім того, зазначає і про незаконність судового рішення у частині конфіскації вилученого товару, оскільки власником вилучених товарів є українська компанія ТОВ «ЕС ФАРМА», яка не була залучена до участі в справі, а відповідно до вимог чинного законодавства юридична особа не є суб`єктом ні адміністративного правопорушення, ні суб`єктом адміністративної відповідальності, а відтак, норми статті 465 МК України не можуть застосовуватися до юридичної особи як підстава для позбавлення її права власності, адже юридична особа взагалі не є суб`єктом правовідносин за цією нормою. Також стверджує, що розгляд судом справи про конфіскацію речей, які стали предметом порушення митних правил, без участі їх власника, по суті означає вирішення питання про цивільні права та обов`язки особи, яка не брала участі в розгляді справи, що суперечить приписам ст. 6 Конвенції. Просить постанову скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях ознак порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Пуканича Е. В., який підтримав апеляційну скаргу, представника Закарпатської митниці Держмитслужби Зубенка І. І., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на приписи ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду, при цьому береться до уваги те, що ОСОБА_1 заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, що у розгляді справи бере участь представник ОСОБА_1 , адвокат Пуканич Е. В., який подав апеляційну скаргу на оскаржувану постанову і який не заперечував щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 . Тому, з огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи не має, бере до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався заклопотаннями сторони захисту, а також приписи законодавства щодо розумних строків розгляду справи.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. ст. 245, 252 КУпАП та ст. 486 МК України, завданнями провадження у справі про порушення митних правил і обов`язками органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне, і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, ст. 489 МК України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.
Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, повно, всебічно та об`єктивно досліджені зібрані у справі докази, яким дана належна оцінка, тому, з огляду на наведене, судове рішення визнається законним і обґрунтованим.
Вказані докази, на переконання апеляційного суду, є належними, достатніми та допустимими, отримані у передбаченому законом порядку, у своїй сукупності підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для справи.
При оцінці вищевказаних доказів апеляційний суд зазначає, що при проведенні перевірки, збиранні цих доказів митним органом дотримані вимоги чинних нормативно-правових актів, що сторона захисту не посилалася на недотримання вимог законодавства посадовими особами митних органів при збиранні цих доказів.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи про порушення митних правил, протокол за вчинення якого складено щодо ОСОБА_1 дотримані вимоги матеріального та процесуального права, що обставини, за яких ОСОБА_1 порушив митні правила, у постанові судді місцевого суду зазначені правильно, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 483 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам. При цьому, судом апеляційної інстанції береться до уваги і те, що стороною захисту на підтвердження доводів про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не надано жодного доказу, який міг би ставити під сумніви правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що головний державний інспектор Гончаров А. С., який склав протокол про порушення митних правил, був упереджений при проведенні перевірки та складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , що у нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи на такі дані не вказується і в апеляційній скарзі, у зв`язку із чим, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Приймаючи рішення апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Частиною 1 ст. 483 МК України передбачена відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості.
За змістом вищевказаної норми, переміщення предметів із приховуванням від митного контролю може здійснюватись, у тому числі, шляхом подання до митного органу України, як підстави для їх переміщення, документів, які містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх кількості та вартості.
Апеляційний суд вважає безпідставними твердження про те, що протокол про порушення митних правил складений за відсутності ОСОБА_1 , і всупереч вимог ч. 9 ст. 494 МК України, останньому не надсилався, а також у порушення вимог ч. 5 цієї статті митним органом не було роз`яснено ОСОБА_1 його права, що в свою чергу є порушенням права ОСОБА_1 на захист та вимог п. п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також зазначає, що суд першої інстанції, розглянувши без участі ОСОБА_1 у порушення приписів ст. 526 МК України справу , і при цьому, належним чином не повідомивши останнього про час та місце такого розгляду, що також є порушенням права ОСОБА_1 , на захист.
Відхиляючи твердження у цій частині, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складено за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Водночас, з матеріалів справи убачається, що 22.01.2019 директору «AAR PHARMA FZ-LLC» ОСОБА_1 надіслано листа заступника начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Уретій С., у якому ОСОБА_1 повідомлено про те, що Закарпатською митницею ДФС здійснюється перевірка законності ввезення на митну територію України товарів: медикаментів, які відправлені на адресу українського ТОВ «ЕС- Фарма». З метою підтвердження автентичності документів, які були подані для пропуску вищевказаного товару, митний орган просить засвідчити факт продажу товарів на адресу ТОВ «ЕС- Фарма», надати копію рахунку № EL98 DT, який зазначений в експортній декларації 8ITQ3J010000901EO та надати копії інших товаросупровідних документів, на підставі яких товар був відправлений компанією «AAR PHARMA FZ-LLC» в Україну, а також надіслати копію відповідного фінансового документу, який підтверджує оплату за вищевказаний товар (а. с. 92).
У відповідь на вищевказаний лист, директор компанії «AAR PHARMA FZ-LLC» ОСОБА_1 08.02.2019 направив повідомлення, в якому підтвердив, що поінформований про те, що відносно нього складено протокол про порушення митних правил, просить його примірник направити на вказану ним адресу (а. с. 104).
З листа в. о. заступника начальника митниці начальника Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії № 07.70-20-34/2821-27/07-70/АДВ від 28.02.2019, убачається, що адвокату Пуканичу Е. М. відмовлено у наданні інформації на адвокатські запити від 25.02.2019 №4/19 та №5/19, позаяк ОСОБА_5 не додано витягу з договору, що свідчить про відсутність правових підстав надання інформації та запитуваних копій документів (а. с. 173, 174).
З клопотання про надання матеріалів справи для ознайомлення, договору про надання правової допомоги № 2М/19 убачається, що адвокат Пуканич Е. М. надає ОСОБА_1 правову допомогу (а. с. 178 - 186). Отже, судом встановлено, що адвокат Пуканич Е. В. надавав правову допомогу громадянину Індії ОСОБА_1 , і з цього приводу звернувся до начальника Закарпатської митниці ДФС із двома адвокатськими запитами щодо отримання інформації, яка була йому необхідна у зв`язку із представництвом інтересів клієнта у справі про порушення митних правил.
Крім того, підстав для визнання слушними доводів апелянта про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без участі ОСОБА_1 у порушення приписів ст. 526 МК України справу , і при цьому, належним чином не повідомивши останнього про час та місце такого розгляду, порушив право ОСОБА_1 , на захист, - апеляційний суд не вбачає, адже докази, які містяться у матеріалах справи безумовно свідчать про те, що ОСОБА_1 мав можливість користуватися юридичною допомогою захисника, - адвоката Пуканича Е. М., який представляв його інтереси як у суді першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги. При цьому, з матеріалів справи та з оскаржуваної постанови не вбачається, що адвокат Пуканич Е. М. заявляв клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 , або наполягав на обов`язковій участі під час розгляду справи свого підзахисного. При цьому береться до уваги те, що матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 подавав заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи, в яких би зазначав що особисто бажає взяти участь у розгляді справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.
Такими, що не знайшли свого підтвердження є доводи апелянта про те, що протокол про порушення митних правил не слід вважати належним доказом у справі. Відхиляючи вказані твердження, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 494 МК України протокол про порушення митних правил повинен містити: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол; необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, якщо її встановлено; місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил; посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за таке порушення; прізвища та адреси свідків, якщо вони є; відомості щодо товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення та документів, вилучених згідно із статтею 511 цього Кодексу; інші необхідні для вирішення справи відомості.
Апеляційний суд вважає, що складений щодо ОСОБА_1 протокол про порушення митних правил, відповідає вимогам вищевказаної статті, оскільки містить всі необхідні та достовірні для всебічного розгляду справи відомості. Твердження апелянта про те, що у протоколі відсутні дані, які вказують про факт порушення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України є безпідставними, оскільки такі спростовуються викладеними у протоколі відомостями про обставини вчинення діяння, й ці дані підтверджуються наявними у справі доказами.
Доводи адвоката Пуканича Е. М. про відсутність відомостей, які свідчать про підробку поданих ОСОБА_1 митному органу документів, - апеляційним судом визнаються необґрунтованими, як і доводи про те, що суд першої інстанції взяв до уваги докази інвойс № EL 098 від 07.01.2019 та експортну декларацію № 19ITQ3J010000901E0 від 15.01.2019), які не перекладені на державну мову, якою здійснюється судочинство в справах про порушення митних правил, що є порушенням вимог чинного законодавства.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції на підставі належних доказів правильно з`ясовані фактичні обставини справи, отже, сумнівів у обґрунтованості висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК України, - немає.
Окрім того, з матеріалів справи убачається, що під час здійснення митного огляду транспортного засобу та вантажу було виявлено, що на коробках з лікарськими засобами наявні маркувальні етикетки виробника, на яких зазначені: заявник - «Euro Lifecare LTD», а одержувач ПП «Прогресфарм». Задля підтвердження експортної операції та отримання копій підтверджуючих документів, митницею направлені запити: від 21.01.2019 № 07-70-20-21/618 на адресу італійського підприємства «Facta Faramaceutical S.p.A.»; від 22.01.2019 № 07-70-20-21/683 на адресу іноземного підприємства «AAR PHARMA FZ-LLC»; від 23.01.2019 №07-70-20-21/708 на адресу іноземного підприємства «Euro Lifecare LTD». Відтак, 28.01.19 від італійського підприємства виробника товару «ACS Dobfar» надійшов офіційний лист (вх. № 575/11-21), згідно з яким, вироблені на їхньому підприємстві товари були продані великобританській компанії «Euro Lifecare LTD» і кінцевим пунктом призначення товарів є Україна, і їхня компанія співпрацює з компанією «Euro Lifecare LTD», Великобританія, більше ніж 6 років стосовно виготовлення товарів для України.
Отже, вищевказане є підставою для висновку, що посадовою особою іноземного підприємства «AAR PHARMA FZ-LLC» ОСОБА_1 вчинені дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України товарів, із приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів документів, що містять неправдиві дані щодо відправника та вартості товару.
Доводи адвоката Пуканича Е. М. про те, що місцевим судом взято до уваги документи, а саме інвойс № EL 098 від 07.01.2019 та експортну декларацію № 19ITQ3J010000901E0 від 15.01.2019), які не перекладені на державну мову, - на переконання апеляційного суду є надуманими, позаяк вищевказані документи з офіційним перекладом на українську мову, які наявні у матеріалах справи, спростовують такі твердження.
Водночас, апеляційний суд враховує і те, що задля з`ясування фактичних обставин справи, митний орган надіслав директору підприємства «AAR PHARMA FZ-LLC» лист, у якому просить надати відповідні документи, які підтверджують факт продажу товарів на адресу ТОВ «ЕС- Фарма», та копію рахунку № EL98 DT, а також інші товаросупровідні документи, на підставі яких товар був відправлений компанією «AAR PHARMA FZ-LLC» в Україну, та копію відповідного фінансового документу, який підтверджує оплату за вищевказаний товар. Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вказав, що товар прямував відповідно до таких товаросупровідних документів: CMR б/н від 14.01.19, інвойс № EL098 від 07.01.19 на суму 410732, 00 Євро, відповідно до зовнішньоекономічного контракту від 01.11.2018 № S-FFR-D/205/2018, по МД типу ЕЕ від 08.01.2019 №125000000/2019/900493, однак ОСОБА_1 не надав запитувані митним органом документи, що підтверджують факт продажу товарів на адресу ТОВ «ЕС- Фарма», та копію рахунку № EL98 DT, а також інші товаросупровідні документи, на підставі яких товар був відправлений компанією «AAR PHARMA FZ-LLC» в Україну. Тобто, на спростування вказаних у протоколі обставин ОСОБА_1 не надав жодних доказів, які можуть підтвердити те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК України.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що звіт суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про оцінку (експертний висновок) від 15.04.2019, на основі якого митний орган та суд першої інстанції дійшли висновку про вчинення ОСОБА_1 порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України, не є висновком експерта в розумінні митного законодавства України, та не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки такий складений не уповноваженою особою, так як доручення на проведення експертизи в справах про порушення митних правил суб`єктам оціночної діяльності не передбачено чинним законодавством України,- апеляційний суд вказані твердження розцінює критично, адже вони спростовуються вищевикладеними доказами, які у своїй сукупності беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України товарів із приховуванням від митного контролю, шляхом подання органу доходів і зборів документів, що містять неправдиві відомості щодо відправника та вартості товару. При цьому апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що Звіт суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , про оцінку (експертний висновок) від 15.04.2019, не є висновком експерта в розумінні митного законодавства України, - бере до уваги, що вказаний Звіт не суперечить положенням митного законодавства України, а також те, що сторона захисту-адвокат Пуканич Е.В., маючи достатньо часу та можливості для збирання доказів не провели товарознавчу експертизу для встановлення точної вартості товару із наданням відповідних документів продавцем товару у підтвердження вартості, - не вказувала на те, які саме викладені у Звіті висновки суперечать положенням чинного законодавства України. Сторона захисту також не посилалася на неповноту та поверховість при проведенні оцінки переміщуваного через митний кордон України товару, не оспорювала питання, які були поставлені перед експертом, - у суді першої інстанції не клопотала про проведення додаткової чи комісійної експертизи.
Доводи апелянта про те, що доручення на проведення експертизи в справах про порушення митних правил суб`єктам оціночної діяльності не передбачено чинним законодавством України, апеляційний суд вважає такими, що не спростовують викладені у судовому рішенні висновки, не свідчать про недопустимість зібраних у справі доказів, - не дають підстав для визнання доказів недопустимими.
Водночас, такими, що підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на фактичних обставинах, є висновки суду першої інстанції про те, що саме ОСОБА_1 є суб`єктом вчинення цього правопорушення. Тому, при оцінці тверджень адвоката Пуканича Е. В. щодо того, що ОСОБА_1 не подавав будь-яких документів митним органам України, у зв`язку з чим він фактично не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України, натомість, на переконання апелянта відповідальність за подання документів для здійснення митного контролю та митного оформлення вищевказаних товарів, що переміщувалися через митний кордон України, повинна нести українська компанія ТОВ «ЕС ФАРМА», яка придбала їх (покупець), а не дубайська компанія «AAR PHARMA FZ-LLC», яка їх продала (продавець), апеляційний суд вважає, що ці доводи є необґрунтованими та безпідставними.
Так, згідно з ч. 2 ст. 459 МК України, суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.
Положеннями п. 43 ч. 1 ст. 4 МК України передбачено, що посадові особи підприємств - керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання такими підприємствами вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку. Апеляційний суд вважає, що сумнівів у тому, що суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення є саме ОСОБА_1 , а не будь - яка інша особа, - немає, позаяк матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , будучи директором компанії «AAR PHARMA FZ-LLC», особисто підписав інвойс № EL098 від 07.01.2019, крім того, листом директора компанії «AAR PHARMA FZ-LLC» від 08.02.2019 підтверджується, що саме ОСОБА_1 , є керівником компанії «AAR PHARMA FZ-LLC», і що саме він, а не хто небудь інший підписав наявний у матеріалах справи інвойс № EL098 від 07.01.2019, відповідно до якого вартість товару становить 410732, 00. Доказів про те, що підписи належать не ОСОБА_1 , або вищевказані документи сфальсифіковані чи підроблені, - апелянтом не додано до апеляційної скарги.
Доводи адвоката Пуканича Е. М. про те, що відповідно до митної декларації від 08.01.2019 митним органом, який має здійснювати митне оформлення вилучених товарів є Київська митниця ДФС, а відтак, порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України у цьому випадку могло б мати місце в разі подання документів, що містять неправдиві відомості, як підстави для переміщення вилучених товарів через митний кордон України саме Київській митниці ДФС, а не Закарпатській митниці ДФС є необґрунтованими, і такими, що не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК України. Враховуючи те, що переміщуваний товар прямував через митний пост «Тиса» Закарпатської митниці ДФС, і те, що до митного контролю водієм були подані товаропровідні документи на переміщуваний товар «лікарські засоби для людей», а відтак виявлена під час здійснення митного контролю експортна декларація № 19ІТQ3J010000901E0, згідно з якою вартість товару менша, ніж вказано у інвойсі № EL098 від 07.01.19 та факт невідповідності щодо відправника товару, за що був складений протокол про адміністративне правопорушення, підстав для визнання тверджень апелянта слушними апеляційний суд не вбачає. Доводи в цій частині апеляційним судом розцінюється як лінія захисту та намагання ОСОБА_1 ухилитися від адміністративної відповідальності.
Такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції є твердження апелянта про те, що чинне законодавство України не встановлює будь-яких обмежень для експортерів іноземних суб`єктів господарювання щодо встановлення ними експортних цін на лікарські засоби, що експортуються (ввозяться) в Україну, що підтверджується Висновком науково-правової експертизи від 30.09.2019, що в свою чергу свідчить про те, що оскільки операція з купівлі-продажу вищевказаних лікарських засобів відбулася за межами території України, то не може регулюватись законодавством України. Факт порушення ОСОБА_1 митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України підтверджується доказами, що є належними, достатніми та допустимими.
При цьому, апеляційний суд констатує, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, наявні у матеріалах справи дані про особу правопорушника, який категорично заперечує свою причетність до вчинення адміністративного правопорушення, вину не визнає, у вчинених діяннях не кається, про що свідчить позиція його захисника, адвокат Пуканича Е. М. у суді, відтак правильно застосував щодо ОСОБА_1 вид стягнення, який передбачено санкцією ч. 1 ст. 483 МК України, належним чином умотивувавши судове рішення.
Також апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу та конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, - є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення.
Тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством та попередження вчинення ним нових правопорушень.
На інші доводи, які можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не має права самостійно витребовувати докази, викликати свідків, призначати експертизи, тощо; те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі й про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 адвокат Пуканич Е. В., залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН