н/п 3/490/1575/2022
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1904/22
П О С Т А Н О В А

30.08.2022р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

08.05.2022р. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол серії ААБ №325302 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно протоколу 08.05.2022р. близько 19:10 год. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки "ИЖ 412" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по вул. Урицького в районі буд. №50, маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота, вираженого тремтіння пальців рук, поведінки невідповідної обстановці. В порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на з`ясування стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у встановленому законом медичному закладі.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином засобами мобільного зв`язку. Жодних заяв або клопотань від останнього на адресу суду не надходило, за такого наявні підстави для розгляду протоколу без його участі.

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали додані до адміністративного протоколу, доходжу до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм адміністративного законодавства відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, згідно протоколу серії ААБ №325302 дії ОСОБА_1 було кваліфіковано як порушення п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При складанні протоколу за ст. 130 КУпАП, у разі порушення водієм п. 2.5 ПДР, працівниками поліції мають бути надані доказі щодо: 1/ керування особою транспортним засобом та законності підстав зупинки транспортного засобу; 2/ наявності ознак сп`яніння; 3/ відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Відсутність доказів щодо сукупності вказаних ознак, може слугувати підставою до закриття адміністративного провадження.

У якості доказів провини ОСОБА_1 до матеріалів справи окрім самого адміністративного протоколу додано письмові пояснення ОСОБА_1 та оптичний диск з відеозаписом з натільної камери працівника поліції.

В ході огляду відеозапису встановлено, що обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом "ИЖ 412" реєстраційний номер НОМЕР_1 не зафіксовано.

Письмові пояснення у справі виконані від імені ОСОБА_1 , викладені шляхом часткового заповнення вже готової форми бланку, не містять вільного викладу подій безпосередньо особою, за такого наведені пояснення викликають сумнів у своїй достовірності.

Інших прямих та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, що було б законною підставою для працівників поліції пропонувати проходження медичного огляду, матеріали справи не містять. Таким чином докази, які додані до протоколу не забезпечують такий рівень доказування вини останнього, який не залишав би розумних сумнівів у можливості іншої версії подій, ніж зазначено у протоколі.

Суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень на транспорті, особливо пов`язаних із керуванням транспортними засобами водіями у стані сп`яніння, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких правопорушень.

Проте необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростовними доказами обставин здійснення ОСОБА_1 керування транспортним засобом із явними ознаками алкогольного сп`яніння; вбачається що вимоги працівників поліції щодо необхідності проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння були безпідставними; таким чином відмова ОСОБА_1 від проходження такого огляду не потягла настання наслідків передбачених п. 2.5 ПДР України, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття адміністративного провадження.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 130, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.