Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 3/490/1574/2022 П О С Т А Н О В А
30.08.2022р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
03.05.2022р. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол серії ААБ №325254 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно протоколу 03.05.2022р. близько 19:00 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "ВАЗ 2107" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по пр. Центральному в районі буд. №66, маючи явні ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді розширених зіниць очей, які не реагують на світло, підвищеної рухливості та поведінки, що не відповідає обстановці. В порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на з`ясування стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом медичному закладі.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином засобами мобільного зв`язку. Жодних заяв або клопотань від останнього на адресу суду не надходило.
Враховуючи наведене, вивчивши матеріали додані до адміністративного протоколу, доходжу до наступних висновків.
При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.
Такий підхід до тлумачення норм адміністративного законодавства відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.
Так, згідно протоколу серії ААБ №325254 дії ОСОБА_1 було кваліфіковано як порушення п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При складанні протоколу за ст. 130 КУпАП, у разі порушення водієм п. 2.5 ПДР, працівниками поліції мають бути надані доказі щодо: 1/ керування особою транспортним засобом та законності підстав зупинки транспортного засобу; 2/ наявності ознак сп`яніння; 3/ відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Відсутність доказів щодо сукупності вказаних ознак, може слугувати підставою до закриття адміністративного провадження.
У якості доказів провини ОСОБА_1 до матеріалів справи окрім самого адміністративного протоколу додано лише оптичний диск з відеозаписом з натільної камери працівника поліції.
В ході огляду відеозапису (який є неповним) встановлено, що ОСОБА_1 не має тих ознак сп`яніння, про які вказано у протоколі. Більше того, працівники поліції в ході спілкування вказують що «під час медичного огляду лікар перевірить наявність наркотичних речовин та виявить їх навіть якщо вживав канабіс тиждень тому, отже в такому випадку можна відмовитись від огляду», тим самим фактично створюючи передумови до відмови водія від проходження медичного огляду.
Отже жодних прямих та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння, що було б законною підставою для працівників поліції пропонувати проходження медичного огляду, матеріали справи не містять. Докази які додані до протоколу не забезпечують такий рівень доказування вини останнього, який не залишав би розумних сумнівів у можливості іншої версії подій, ніж зазначено у протоколі.
Суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень на транспорті, особливо пов`язаних із керуванням транспортними засобами водіями у стані сп`яніння, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких правопорушень.
Проте необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростовними доказами обставин наявності у ОСОБА_1 явних ознак наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом, особливо зважаючи на дії працівників поліції які стали фактично підґрунтям до відмови водія від проходження огляду, що не може вважатися відмовою від медичного огляду у сенсі положень п. 2.5 ПДР України, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття адміністративного провадження.
На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 130, 283-285 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В :
Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.
Суддя Дірко І.І.