ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/998/22 Номер провадження 33/814/1336/22Головуючий у 1-й інстанції Морозов В.Ю. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ч.3 ст.126 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 3 місяці.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 18.06.2022 о 14 год. 05 хв. по вул. Портова, 13, м. Горішні Плавні Полтавської області, він, будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами на підставі постанови Горішньоплавнівського ВДВС у Полтавській області серії ВП №21833313 від 12.10.2010, керував автомобілем марки «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.126 КУпАП, оскільки він, будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керував автомобілем.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до 18.06.2022 року він не знав, що постановою державного виконавця від 01.03.2022 року ВП №21833313 стосовно нього було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Апелянт стверджує, що про це обмеження він дізнався лише 18.06.2022 лише від працівників поліції під час складання протоколу, оскільки в порушення ст.28, ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що копія постанови про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами надсилається боржнику рекомендованим поштовим відправленням не пізніше наступного робочого дня з рекомендованим поштовим відправленням не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення, копія вказаної постанови державним виконавцем ОСОБА_1 не направлялась, а отримав він її на руки в приміщенні територіального органу державної виконавчої служби лише 12.09.2022 року, що підтверджується листом Горішньоплавнівського МВ ДВС №10977 від 12.09.2022 року.

З 15.07.2021 року по теперішній час ОСОБА_1 працює в КП ВУВКГ на посаді водія автотранспортних засобів та з його заробітної плати щомісячно утримуються та перераховуються на користь стягувача відповідні суми аліментів.

Оскільки вказана робота є єдиним джерелом доходу ОСОБА_1 та відповідно до ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», постановою державного виконавця від 31.08.2022 року у ВП №21833313 стосовно нього було скасовано тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Враховуючи вищенаведене, апелянт зазначає, що 18.06.2022 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи необізнаним про те, що стосовного нього було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Вже починаючи з 15.07.2021 року (з дня його працевлаштування в КП ВУВКГ на посаду водія автотранспортних засобів), постанова державного виконавця від 01.03.2021 року у ВП 321833313 про тимчасове обмеження його у праві керування транспортними засобами підлягала скасуванню.

Апелянт вказує, що він повідомляв суд першої інстанції про вказані вище обставини, проте суд не звернув на них увагу, не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та помилково визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що18.06.2022 о 14 год. 05 хв. по вул. Портова, 13, м. Горішні Плавні Полтавської області, він, будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами на підставі постанови Горішньоплавнівського ВДВС у Полтавській області серії ВП №21833313 від 12.10.2010, керував автомобілем марки «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.126 КУпАП, оскільки він, будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керував автомобілем.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 3 місяці, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ №008431 від 18.06.2022, витягом з Реєстру постанов на боржника обмежених в правах, визнанням вини.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.3 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї ді чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Враховуючи наведені вище правові норми, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч.3 ст.126 КУпАП, характеризується наявністю умислу.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Горішньоплавнівському відділі державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області перебуває ВП №21833313 з примусового виконання виконавчого листа №2-2127, виданого 09.09.2010 Комсомольським міським судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ІНФОРМАЦІЯ_1 до повноліття дитини.

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не мав умислу при вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Так, із листу Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області від 12.09.2022 року №10997 вбачається, що відомості про направлення ОСОБА_1 постанови від 01.03.2021 року матеріали виконавчого провадження не містять. Згідно з перевіркою журналу вихідної кореспонденції доказів направлення боржнику зазначеної постанови не виявлено. Окрім іншого, 31.08.2022 постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 01.03.2021 скасовано, про що винесено відповідну постанову.

Згідно з ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами не може бути застосовано, зокрема у разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Відповідно до довідок КП ВУВКГ від 31.08.2022 року №964/02 та від 15.07.2021 року №1004/06, з 15.07.2021 року по теперішній час ОСОБА_1 працює в КП ВУВКГ на посаді водія автотранспортних засобів та з його заробітної плати щомісячно утримуються та перераховуються на користь стягувача відповідні суми аліментів.

Таким чином, твердження апелянта щодо того, що 18.06.2022 року він керував транспортним засобом будучи необізнаним про те, що стосовно нього було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, підтверджується наявними матеріалами справи, а тому його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП виключається.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким провадження у справі №534/998/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП закрити, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин