Справа № 303/7292/18
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю секретаря судових засідань Чейпеш С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/42/20 за апеляційною скаргою захисника - адвоката Рижикова В.Г. в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2018.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , майстер лісу Мукачівського лісництва ДП «Мукачівське ЛГ», визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. із конфіскацією отриманого ним доходу в розмірі 262000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення №194 від 22.11.2018 та постанови судді від 21.12.2018 вбачається, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду майстра лісу Мукачівського лісництва ДП «Мукачівське ЛГ», будучи відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за корупційні та пов`язані з корупцією правопорушення, посадовою особою лісової охорони, порушив обмеження щодо зайняття підприємницькою діяльністю, передбачене пунктом 1 частини 1 статті 25 Закону України «Про запобігання корупції»: у 2017 році з метою отримання безповоротної грошової допомоги для розвитку селянського господарства зареєструвався фізичною особою-підприємцем (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ), однак через відмову в наданні йому такої грошової допомоги свою підприємницьку діяльність припинив. Згодом, 01.01.2018 ОСОБА_1 знову, з метою отримання безповоротної грошової допомоги для розвитку селянського господарства зареєструвався як фізична особа-підприємець, а отримавши її для придбання сільськогосподарської техніки в сумі 262000 грн., 08.10.2018 підприємницьку діяльність припинив.

У такий спосіб ОСОБА_1 за період з 04.01.2018 по 08.10.2018, отримав односторонній прибуток в сумі 262000 грн. Водночас він, як фізична особа - підприємець, сплатив щомісячний податок на загальну суму 1595 грн.

-2-

Отже, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за корупційні діяння, всупереч чинному законодавству порушив установлені п.1 ч.1 ст.25 Закону України «Про запобігання корупції» обмеження щодо зайняття підприємницькою діяльністю, чим вчинив, передбачене ч.1 ст.172-4 КУпАП, адміністративне корупційне правопорушення, кваліфікуючими ознаками якого є порушення особою установлених законом обмежень щодо зайняття підприємницькою діяльністю. Датою вчинення цього правопорушення слід уважати 04.01.2018, тобто дату реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи -підприємця. Місцем вчинення зазначеного правопорушення необхідно вважати місце реєстрації ФОП ОСОБА_1 , а саме за місцем його проживання: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Рижиков В. Г. порушує питання про скасування постанови судді внаслідок її незаконності та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення. Посилається на безпідставність твердження суду про те, що ОСОБА_1 у судовому засіданні визнав свою винуватість, а його представник - адвокат Рижиков В. Г. підтримав таку позицію, оскільки це не відповідає дійсності. Стверджує, що місцевим судом залишено поза увагою подане ним клопотання про об`єднання цієї справи та справи щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП. Зазначає і те, що ОСОБА_1 була надана копія протоколу, яка була без номера, дати складання та зазначення частини і статті, за якою він притягується до адміністративної відповідальності. Також звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення складається протягом 24 годин із моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у 2-ох примірниках, один із яких під розпис вручається правопорушнику. Водночас із протоколу важко визначити дату виявлення правопорушення, що впливає на трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення з дня виявлення правопорушення. Окрім того, у протоколі є посилання на п.9 ч.1 ст.8 Закону України «Про державну службу», де мова йде про державних службовців, хоча ОСОБА_1 не є державним службовцем і присягу державного службовця не приймав. Під час судового розгляду ними було пред`явлено суду договір про фінансування, укладеного між Благодійною організацією благодійним фондом «Закарпатський центр економічного розвитку «Еган Еде» та ФОП ОСОБА_1 , для купівлі трактора для особистого користування, а тому кошти перераховувалися в угорських форинтах і могли бути перераховані тільки фізичній особі підприємцю. З огляду на це, ОСОБА_1 і зареєстрував себе підприємцем, купив трактор, оформив усі необхідні документи, в тому числі і в податковій інспекції, де йому повідомили, що закордонна допомога не є доходом, яку необхідно зазначати в декларації. За наведених обставин просив оскаржувану постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, прокурор, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Рижиков В.Г. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, судову кореспонденцію отримували, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове

-3-

засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності, зокрема, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Рижикова В.Г., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст.ст.268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 172-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення особою встановлених законом обмежень щодо зайняття підприємницькою чи іншою оплачуваною діяльністю (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту).

Вказане порушення віднесено до адміністративних корупційних правопорушень і об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері запобіганні і протидії корупції.

Такі обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності передбачені п.1 ч.1 ст.25 Закону України «Про запобігання корупції».

Свої висновки про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП, суд обґрунтував даними протоколу про адміністративне корупційне правопорушення №194 від 22.11.2018, яким підтверджено, що ОСОБА_1 обіймаючи посаду майстра лісу Мукачівського лісництва ДП «Мукачівське ЛГ», будучи відповідно до підпункту «е» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за корупційні та пов`язані з корупцією правопорушення, посадовою особою лісової охорони, порушив обмеження щодо зайняття підприємницькою діяльністю, передбачене пунктом 1 частини 1 статті 25 Закону України «Про запобігання корупції»; поясненнями ОСОБА_1 від 21.11.2018, відібраних оперуповноваженим відділу УЗЕ в Закарпатській ДЗЕ НП України, які повністю узгоджуються з поясненнями даними в судовому засіданні; випискою з наказу №149-к від 01.04.2010, згідно якого з 01.01.2010 ОСОБА_1 переведений на посаду майстра лісу Мукачівського лісництва, з наказом ознайомлений; відомостями про ознайомлення працівників Мукачівського лісництва ДП «Мукачівське лісове господарство» із Законом України «Про запобігання корупції», в якому наявний підпис ОСОБА_1 ; випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на ФОП - ОСОБА_1 , Рнокпп НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; грошовим чеком від 16.11.2017 на суму 262000 грн. відділення АТ «ОТП Банк» м.Мукачево, для отримання готівки; повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП від 08.10. 2018.

З наведених доказів вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до виписки з наказу №149-к від 01.04.2010 переведено на посаду майстра лісу Мукачівського лісництва (а.с.19).

ОСОБА_1 під розпис ознайомився як працівник Мукачівського лісництва ДП «Мукачівське лісове господарство» із Законом України «Про запобігання корупції» (а.с.13).

Згідно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований як підприємець та припинив таку діяльність 08.10.2018 (а.с.8-11).

Факт виявлення 21.11.2018 порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції» установлено рапортом о/у відділу УЗЕ в Закарпатській області ДЗЕ НП України (а.с.7).

-4-

Відповідно до примітки до статті 172-4 КУпАП, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно до п.п.«е» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Прозапобігання корупції» передбачено, що суб`єктами на яких поширюється дія цього Закону є: посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи.

У відповідності до положень ст.89 Лісового кодексу України, охорону і захист лісів на території України здійснює державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління. Державна лісова охорона має статус правоохоронного органу.

Положенням про державну лісову охорону, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України №976 від 16.09.2009 передбачено, що державна лісова охорона діє у складі Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства.

Додатком до вказаного положення до посадових осіб підприємств, що належать до сфери управління Держлісагенства, відносяться, зокрема, особи, що займають посаду майстра лісу.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

При цьому ОСОБА_1 був попереджений про спеціальні обмеження встановлені Законом України « Про запобігання корупції», в тому числі про те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 25 Закону України «Про запобігання корупції» працівникам лісової державної охорони забороняється займатися іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 після попередження про спеціальні обмеження повинен був припинити свою підприємницьку діяльність. Проте, будучи попередженим про спеціальні обмеження, ОСОБА_1 своєї підприємницької діяльності не припинив та продовжував таку до 08.10.2018.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 було порушено обмеження щодо заняття підприємницькою та іншою оплачуваною діяльністю, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.172 - 4 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про наявне в постанові судді твердження про те, що ОСОБА_1 визнав свою вину, а представник - адвокат Рижиков В. Г. підтримав таку позицію, не відповідає дійсності, апеляційний суд визнає їх такими, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи й жодним чином не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП.

Як такі, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП, та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає і

-5-

доводи апеляційної скарги про те, що судом було залишено поза увагою клопотання про об`єднання цієї справи та справи щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП, оскільки відповідно до вимог ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо та це положення закону не покладає на суд обов`язку об`єднувати два різні провадження.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 надана копія протоколу без номера, дати складання та зазначення частини й статті, за якою він притягується до адміністративної відповідальності, оскільки останній власноручно розписався 22.11.2018 у першому примірнику протоколу про отримання другого примірника такого, з яким був повністю ознайомлений, від підписів не відмовлявся та зауважень до нього не висловлював.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі є посилання на пункт 9 частини 1 статті 8 Закону України «Про державну службу», де мова йде про державних службовців, а ОСОБА_1 не є державним службовцем і присягу державного службовця не приймав, оскільки такого посилання на цей Закон протокол не містить.

Отже, обставини, за яких ОСОБА_1 вчинив адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-4 КУпАП, у постанові суду першої інстанції зазначені правильно, кваліфікація його дій за ч.1 ст.172-4 КУпАП відповідає наявним у справі, дослідженим судом першої інстанції, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.23,33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.22 КпАП України при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначність як ознака адміністративного правопорушення характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу.

Питання про можливість або ж недоцільність звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення в кожному конкретному випадку вирішується правозастосовчим органом (посадовою особою).

-6-

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

При накладенні на ОСОБА_1 стягнення за ч.1 ст.172-4 КУпАП, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, характер та обставини вчиненого правопорушення, міцність соціальних зв`язків ОСОБА_1 , а також те, що останній вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, відсутність реально заподіяної істотної шкоди суспільним чи державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, які охороняються законом, що на переконання апеляційного суду, суттєво знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_3 адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, що буде достатнім для досягнення мети адміністративної відповідальності - виховного впливу, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України та недопущення подібної поведінки надалі.

Керуючись ст.ст.22,284, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Рижикова В.Г. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2018 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП - скасувати.

На підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_4 від адміністративної відповідальності за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП, оголосивши йому усне зауваження, а провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.284 КУпАП закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: