Номер провадження: 33/813/813/22
Номер справи місцевого суду: 495/1770/22
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Дубрянської Н.О., адвоката Згоди О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2022 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП і піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн на користь держави з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 30.03.2022 року о 10:50 год. ОСОБА_1 в пункті пропуску під умовною назвою ПЛ Маяки, незаконно намагався перетнути Державний кордон, спільно з групою громадян.

Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9,12 ЗУ «Про Державний кордон України», тобто вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2022 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваного судового рішення не зрозуміло, яку саме частину норми ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» порушив апелянт, та якими своїми діями;

2)Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваного судового рішення не зрозуміло, якими своїми діями апелянт порушив вимоги ст. 12 ЗУ «Про державний кордон України», адже наміру здійснювати перетин державного кордону України він не мав, а посадова особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення не вимагала надавати будь-які інші документи, окрім внутрішнього паспарту громадянина України;

3)В діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП;

4)Працівниками Державної прикордонної служби України під час складання протоколу про адміністративне правопорушення вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, зокрема в протоколі повинно зазначатися місце складання, та суть адміністративного правопорушення;

5)Судом першої інстанції було порушено вимоги ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не було сповіщено належним чином про розгляд справи.

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката Згоди О.О., який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Однак, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення помилкового рішення, з огляду на наступне.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.204-1 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-Протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №164936 від 30 березня 2022 року з якого вбачається, що 30.03.2022 року о 10:50 год. у пункті пропуску під умовною назвою ПЛ «Маяки», спільно з ПОРВ було затримано громадянина України ОСОБА_1 , який намагався перетнути Державний кордон України в пункті пропуску у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 ЗУ «Про Державний кордон України» №1777-Х від 04.11.1991 р., тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Протягом року до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не притягався. Особу встановлено за паспортом громадянина України НОМЕР_1 ;

-Розписка ОСОБА_1 з якої вбачається, що він сповіщений про час та місце розгляду його справи;

-Рапорт старшого інспектора прикордонної служби 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лейтенанта ОСОБА_2 з якого вбачається, що 30.03.2022 року о 10:50 год. в районі н.п. Удобне Білгород-Дністровський район, Одеська область, п/н під умовною назвою «Маяки» було виявлено громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які намагалися незаконно перетнути ДКУ, а саме потрапити на транзитний проїзд, щоб в подальшому потрапити до Республіки Молдова в ППр «Паланка-Удобне-Маяки». Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 ЗУ «Про Державний кордон України», тобто вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП;

-Рапорт старшого зміни прикордонних нарядів старший інспектор прикордонної служби 1 групи інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » штаб-сержанта ОСОБА_6 з якого вбачається, що 31.03.2022 року він перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_1 , який 30.03.2022 року о 10:50 год. здійснив спробу незаконного перетину ДКУ. 31.03.2022 року інформацію про правопорушення була внесена до бази даних ІТС «Гарт-5». 31.03.2022 року матеріали справи передані старшому інспектору групи адміністративно-юрисдикційної діяльності ОСОБА_7 для перевірки.

Частина 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

При цьому, як доказ вчинення правопорушення матеріали справи містять лише: протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №164936 від 30 березня 2022 року; розписка ОСОБА_1 ; рапорт старшого інспектора прикордонної служби 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лейтенанта ОСОБА_2 ; рапорт старшого зміни прикордонних нарядів старший інспектор прикордонної служби 1 групи інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » штаб-сержанта ОСОБА_8 .

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, маршрут руху порушника разом із групою осіб та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до інкримінованого йому правопорушення суду не надано.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції адвокатом Згода О.О. було надано клопотання про долучення до матеріалів справи Договору оренди житлового приміщення від 20.03.2022 року з якого вбачається, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 20.03.2022 року було укладено договір про оренду жилого приміщення у вигляді будинку загальною площею 97,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 4 місяця, а саме з 20.03.2022 року по 20.07.2022 року. Крім того, адвокатом зазначено, що ОСОБА_1 направлявся саме до орендованого ним житла, за вищезазначеною адресою. Мети перетинання державного кордону у нього не було, тому при собі мав лише паспорт громадянина України.

Аналогічні пояснення ОСОБА_1 надав і у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №164936 від 30 березня 2022 року з якого вбачається, що певна група осіб його затримала та звинуватила у намірі перетнути кордон України, однак такого наміру він не мав, на підтвердження чого у ОСОБА_1 були докази.

Крім того, відрізок автошляху між блокпостом у с. Маяки, який перетинав ОСОБА_1 та с. Старокозаче, (оскільки він їхав до орендованого ним житла а саме до с. Ярославка, Білгород-Дністровського району) вважається територією України згідно договору між Україною і Республікою Молдова про державний кордон та Додаткового протоколу до Договору між Україною і Республікою Молдова про державний кордон щодо передачі у власність Україні ділянки автомобільної дороги Одеса - Рені в районі населеного пункту Паланка Республіки Молдова, а також земельної ділянки, по якій вона проходить, і режиму їх експлуатації, ратифікованого Законом України від 06.04.2000 року №1633-ІІІ.

Серед наявних у справі письмових доказів відсутня інформація про те, що на момент проїзду ОСОБА_1 блокпосту у с. Маяки у військових були зауваження до нього або до інших осіб.

Виходячи з вищезазначеного слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.2 ст.204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення та у судовому засіданні встановлено не було.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

Об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 у складі групи осіб спільно з громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , намагався незаконно перетнути Державний кордон України, як про те зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення ПдРУ № 164936 від 30.03.2022 року, матеріали справи не містять.

Більше того, згідно матеріалів адміністративної справи вищевказана «група осіб» не встановлена. В осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не було відібрано ніяких пояснень і матеріали справи не мають доказів, що у відношенні даних осіб також були складені протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Не відібрані пояснення і у водія транспортного засобу, який здійснював перевезення вказаних осіб.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні діяння, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно якого «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, не взяв до уваги наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 , яка не була підтверджена належними і допустимими доказами, чим порушив вимоги норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що винна ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достовірними доказами, а висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, передчасним та ґрунтується лише не припущеннях.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, закрити з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова