Справа № 603/426/22
Провадження № 3/603/237/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" жовтня 2022 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Галіян І. М. розглянувши матеріали, що надійшли від сектору поліцейської діяльності №1 (м.Монастириська) відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого, протягом року притягувався до адміністративної відповідальності 03.02.2022 року за ч. 2 ст. 184 КУпАП,

- за ч.1 ст. 173-2 та ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

16.10.2022 року близько 20 год 04 хв, ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем спільного проживання з своєю дочкою ОСОБА_2 , що в с.Дубенка Чортківського району Тернопільської області, вчинив домашнє насильство фізичного характеру по відношенню до ОСОБА_2 , 2007 року народження, що виражалось в нецензурній лайці, погрозах, залякуванні, що викликало у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої (Справа №603/426/22).

Також, ОСОБА_1 близько 11 год 00 хв 17.10.2022 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, по місцю свого проживання в с.Дубенка Чортківського району Тернопільської області неналежним чином виконува передбачені ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, батьківські (опікунські) обов`язки відносно своїх дітей, а саме утримував дітей в антисанітарних умовах, зокрема постільна білизна відсутня, одяг і речі брудні та розкидані, що свідчить про неналежне виховання та не створення належних умов для розвитку природніх здібностей, здоров`я, духовний і моральний розвиток дітей (Справа №603/427/22).

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину свою визнав повністю, про вчинене дуже жалкує, а так як ніде не працює та перебуває в тяжкому матеріальному становищі просить суд суворо його не карати.

Згідно приписів ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає у випадку вчинення домашнього насильства.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає у випадку ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Окрім визнання ОСОБА_1 своєї вини, його вина у вчиненні вищевказаних правопорушень підтверджується належними та допустимими доказами, що були предметом перевірки в судовому засіданні.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень підтверджується такими засобами доказування:

-даними, встановленими в протоколі про адміністративне правопорушення від 17.10.2022 року серії ВАБ №617949, складеного ДОП СПД №1 (м.Монастириська) старшим лейтенантом поліції Вербовим С.А;

-даними, встановленими в протоколі про адміністративне правопорушення від 17.10.2022 року серії ВАБ №617950, складеного ДОП СПД №1 (м.Монастириська) старшим лейтенантом поліції Вербовим С.А;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 , які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення 17.10.2022 року серії ВАБ №617949;

-письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 , які містяться в матеріалах справи №603/426/22;

-письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах справи №603/426/22;

-актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 , що містяться в матеріалах справи №603/427/22;

-фотокопіями з місця вчинення правопорушення, які містяться в матеріалах справи №603/427/22.

Оцінюючи встановлені судом обставини та аналізуючи вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини суд констатує наступне.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суб`єктом цього адміністративного правопорушення є особа, якій виповнилося 16 років, і яка вчинила будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру саме до одного із членів своєї сім`ї (домашнє насильство), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство (саме такий вид домашнього насильства, інкримінований ОСОБА_1 ) - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За даних обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення насильства психологічного характеру.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними группами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП - ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Більш серйознішим правопорушенням з числа вчинених є правопорушення за яке передбачено більш суворе стягнення, а тому стягнення повинно бути накладено за ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Згідно зі ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суд, керуючись ст. 33 КУпАП, приймаючи до уваги характер вчинених правопорушень, особу винного, ступінь його вини, а також враховуючи як пом`якшуючу обставину щире розкаяння у вчиненому, обтяжуючі обставини повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню та вчинення правопорушень в стані алкогольного сп`яніння, дійшов висновку про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді мінімального штрафу в дохід держави, що є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобігання вчиненню ним нових правопорушень..

Саме таке стягнення на переконання суду буде співмірним вчиненому діянню, узгоджуватиметься з принципами доцільності, справедливості та невідворотності відповідальності та відповідатиме меті адміністративного стягнення.

У відповідності до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення у провадженні по справі про адміністративне правопорушення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. 22, 33, 34, ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 184, ст. ст. 283, 284, 287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Справа №603/426/22) та ч. 2 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Справа №603/427/22).

На підставі ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (тисячу сімсот) грн 00 коп в дохід держави..

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Штраф підлягає добровільній сплаті порушником протягом п`ятнадцяти днів.

У відповідності до ч. 2 ст. 308 КУпАП в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках передбачених КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян