Справа № 206/2999/22
Провадження № 3/206/1366/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

17.10.2022 року Суддя Самарського районного суду міста Дніпропетровська Малихіна В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2022 року на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшли адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу серії ААД № 246955 від 07.09.2022 року, ОСОБА_1 07.09.2022 року о 13.49 год. у м. Дніпро, вул. М. Малиновського, 96, керував транспортним засобом ВАЗ 21149., д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, про що повідомив на боді камеру 469335, 473337. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив суду, що того дня в стані сп`яніння не знаходився, а був зупинений працівниками поліції, які йому запропонували бути присутнім у якості понятого, на що ОСОБА_1 погодився. Після чого йому запропонували проїхати до медичного закладу для огляду, на стан сп`яніння на що ОСОБА_1 відмовився.

Відповідно вимог ч. 2 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення наступає, якщо особа повторно протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

В протоколі про адміністративне правопорушення не міститься даних про присутність свідків при складанні протоколу, однак зазначено, що дана подія була записана на камеру (відео з номером 469335, 473337).

Як вбачається з переглянутого відеозапису даної події, жодних ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння, які були зазначені у протоколі, у водія виявлено не було, а також на даному відеозаписі не зафіксовано відмову ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім того в матеріалах справи міститься картка обліку адміністративного правопорушення, де зазначено, що 27.08.2022 року ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння.

Проте на день, зазначеної в протоколі про адміністретивне правопорушення серії ААД № 246955 події, а саме 07.09.2022 року, щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП не було винесено рішення щодо притягнення даної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину інспектором поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має розглядатись судом у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Суд не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, здійснювати перекваліфікацію дій, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

З викладених вище мотивів суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 невірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 130 КУпАП, через те, що з матеріалів справи в його діях не вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак норми КУпАП не передбачають перекваліфікації дій за вчинене правопорушення, передбачене КУпАП.

Отже, виходячи з того, що дії ОСОБА_1 , які викладені у фабулі протоколу підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а не за ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд не може перекваліфікувати дії ОСОБА_1 і визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 2 ст.130 КУпАП.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, справа підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 130 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи протесту прокурора та може бути звернута до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Суддя В.В. Малихіна