Справа № 355/833/22
Провадження № 3/355/903/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Суддя Баришівського районного суду Київської області Чальцева Т.В., розглянувши адміністративну справу, що надійшла з відділення поліції №1 Броварського РУП ГУНП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №184149 від 03.08.2022 вбачається, що 03.08.2022 року о 00 год. 25 хв. в с. Недра по вул. Шевченка Броварського району Київської області водій, ОСОБА_1 , керував автомобілем «VOLKSWAGEN GOLF» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу Алкотест Драгер 6810, результат якого 2,33 проміле (тест №58), чим порушив п. 2.9 (а) ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судове засідання захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Водночас до початку розгляду справи надав суду клопотання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Підставою для закриття вважає численні порушення норми чинного законодавства при складанні протоколу, збиранні письмових доказів, а також самої процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Дослідивши клопотання захисника, відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення і доданих до них матеріалах, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (статті 252 КУпАП), вирішуючи справу, суд виходить з такого.

За визначенням статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних та суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення, що є необхідними і достатніми для притягнення особи до юридичної відповідальності.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Так, у пункті ПО рішення Європейського суду з прав людини «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" від 23.07.2002 (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "...адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб' єкт владних повноважень".

Крім того, у рекомендації №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Водночас, згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Вивчивши матеріали адмінсправи, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, суду надано не було.

Сам же протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в інкримінованому йому діянні, оскільки за своєю правовою природою являє собою відповідним чином оформлений процесуальний документ, складений уповноваженою на те посадовою особою, що містить лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, відтак, сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Аналогічно не може бути доказом й рапорт працівника поліції, оскільки він є лише визначеною формою доповіді підлеглого своєму керівнику.

Процес керування ОСОБА_1 т/з не підтверджується жодними матеріалами справи, як то покази свідків, наявність інших очевидців, відеопоказами, тощо. Співробітників поліції було викликано лише після спілкування водія з військовослужбовцями, які під`їхали до автомобіля ОСОБА_1 , яке було припарковано та не рухалося.

Лише під психологічним примусом військових та поліцейських, побоюючись неправомірних дій останніх, не керуючи автомобілем, ОСОБА_1 був змушений пройти медичний огляд.

Тобто, взагалі відсутні будь-які докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що вже виключає відповідальність за інкримінованою статтею.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП йдеться мова про відповідальність за даною нормою лише за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Виходячи з визначення "керування транспортним засобом, - це є умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/або швидкості транспортного засобу.

Знаходження за кермом транспортного засобу, який не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи, навіть в нетверезому стані, не є доказом вчинення останнім адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Згідно ч. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Тобто, відповідальність особи за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає лише за умови наявності підтвердженого факту керування транспортним засобом та керування ним в стані сп`яніння.

За таких обставин, документи, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення за ст. 130 КУпАП, викликають обґрунтовані сумніви та не можуть вважатись належними та допустимими доказами вчинення особою інкримінованого йому правопорушення.

Відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених відповідною постановою КМУ, водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право, керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Інструкцією з експлуатації газоаналізатору "Alcotest 6810" Розділом "Інтервали технічного обслуговування" передбачені інтервали технічного обслуговування приладу - перевірка калібровки кожні шість місяців.

Таким чином, як вбачається із матеріалів провадження (роздруківка-чек, а.с. 4) огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводився 03.08.2022 року за допомогою приладу газоаналізатору Drager "Alcotest 6810", який востаннє проходив перевірку калібровки 27.01.2022 року, тобто з порушенням встановленого в інструкції шестимісячного строку, оскільки таке калібрування повинно було бути проведено не пізніше 27.07.2022 року, а огляд ОСОБА_1 проведено аж через 7 днів після завершення такого строку.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії п.п. 2-3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачені права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушеннями. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 55 рішення у справі «Гурепка проти України», п. 39 рішення у справі «Лучанінова проти України»).

Рівною мірою зазначені гарантії стосуються і адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 , оскільки його санкція має кримінальну природу.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 19 Конституції України ж передбачено, що Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі, "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), n. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За вище викладених обставин суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене та керуючись ст. 130, ст.ст. 247, 284 КУпАП, суддя, -

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Баришівського районного суду Т. В. Чальцева