Єдиний унікальний номер 341/703/22
Номер провадження 3/341/357/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м.Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Куценко М.О., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Галицького районного суду Івано-Франківської області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД N 110088 від 23.06.2022 року зазначено, що 23.06.2022 року о 20 год. 05 хв. На автодорозі Н-09 Мукачево-Львів ОСОБА_1 керував автомобілем KIA CEED д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із порожнини рота, почервоніння очей, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнав, та пояснив, що дійсно 23.06.2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за його участі. Алкоголю не вживав та на той час не перебував в нетверезому стані. В результаті ДТП ніхто тілесних ушкоджень не отримав, було лише пошкоджено транспортні засоби. Ніхто його не оглядав та не висловлював припущень, що він знаходиться в стані сп`яніння. Після приїзду поліції на місце ДТП останні почали говорити, що оскільки він учасник ДТП то має пройти освідування на стан сп`яніння. Його це обурило, вважає зазначену вимогу незаконною, оскільки для цього не було підстав, тому дії поліцейських в нього викликали недовіру, його більше цікавило саме вирішення дорожньо-транспортної пригоди в якій останній не вважає себе винним. На пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння в мед закладі спочатку відмовився, але після чергової вимоги погодився. Після приїзду до Галицької лікарні йому було запропоновано здати кров з вени. Він зазначив лікарям що він не відмовляється пройти огляд, але попередив, що від вигляду крові втрачає свідомість, що ними було розцінено як відмова. Пройти медичне обстеження якимось іншим чином крім здачі крові з вени йому не пропонувалось.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Волосянко Р. О., в судовому засіданні просив провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення про що надав письмове клопотання.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи встановлено наступне.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати обставини вчиненого адміністративного правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), і проведення такого огляду визначається Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України N 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція).

Порядок визначає, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Пунктом 8 розділу І Інструкції передбачено, що у разі скоєння дорожньо- транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Огляд проводиться уповноваженою особою Державтоінспекції на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом (п. 6 розділу І Інструкції, п. 3 Порядку).

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків (п. 6 розділу II Інструкції, п. 4 Порядку).

Проте, в порушення вищезазначеної норми будь-яких належних доказів щодо наявності підстав для проведення огляду ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Оскільки Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння долучений до протоколу, об`єктивно протирічить відеозаписам з нагрудної камери працівників поліції, які на відео пропонували водію ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння посилаючись на подію ДТП, як на підставу огляду. Будь-яких оглядів чи то посилань що у ОСОБА_1 наявні будь-які ознаки алкогольного сп`яніння відеозапис не містить. І навпаки відеозапис з нагрудної камери поліцейських не містить протиріч з показаннями ОСОБА_1 .

В даному випадку свідки підтвердили би або спростували ознаки алкогольного сп`яніння в особи, та засвідчили б згоду/незгоду з результатами огляду на місці або відмову водія від проходження огляду.

Так, матеріали справи не містять даних, які вказують на дотримання поліцейськими вимог Порядку від 17 грудня 2008 р. N 1103 та Інструкції затвердженої Наказом МВС України N 1452/735 від 09.11.2015 року

Порядок визначає, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

При цьому, у своїй діяльності поліція керується певними принципами, зокрема забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про національну поліцію"), та діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (ч. ст. 8 Закону України "Про національну поліцію").

Отже, вимоги поліції щодо здійснення процедури огляду водіїв, повинні бути законними.

Проте, до протоколу не надано належних доказів, що особа взагалі перебувала у стані сп`яніння, та що в поліцейського були певні підстави так вважати.

Зазначаючи у протоколі про наявність ознаків сп`янівння у ОСОБА_1 , судом з відеозапису встановлено зворотнє.

Будь-яких беззаперечних доказів, які б підтверджували обставини, викладені у протоколі, матеріали справи не містять.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні осіб, які загинули чи то були травмовані в результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної події не було.

Враховуючи, що матеріали справи не містять належних доказів визначених Інструкцією та Порядком про наявність законних підстав для проведення огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 , а наявний акт огляду та відповідні записи в протоколі суперечать іншим матеріалам справи (відеозапису з нагрудної камери поліцейських з місця події, які не протирічать поясненням ОСОБА_1 ), вимоги працівників поліції щодо необхідності огляду на стан сп`яніння в даній ситуації не можна вважати законними.

Відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, підстави для огляду працівниками поліції біло встановлено 23.06.2022 року, про те, як вбачається з висновку КНП «Галицька лікарня» дата та точний час огляду зазначено як 23.06.2022 року о 22.20 год. (а.с. 4), тобто зі сплином часу більше двох годин, що супечить вимогам закону. Крім того, саме направлення на огляд видане працівниками поліції 23.06.2022 року о 22.30 год., тобто фактично пізніше часу проведення самого медичного огляду. А сам протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 складено 23.06.2022 року о 21.55 год., тобто ще до складання направлення та самого медичного висновку, що є недопустимим.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Необхідно зазначити, що матеріали справи не містять також належних доказів самої відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 погодився проїхати до медичного закладу для проходження відповідного медичного освідування. Відповідно пояснень ОСОБА_1 наданих в судовому засіданні, після вимірювання тиску та інших медичних маніпуляцій, йому було запропоновано здати кров з вени, на що він попередив медичний персонал, що від вигляду крові він втрачає свідомість, що було розцінено саме як відмову від огляду. Зазначає, що від медичного огляду не відмовлявся.

Матеріали справи не містить належних доказів, які б спростовували показання ОСОБА_1 , та дозволяли б суду дійти беззаперечного висновку про відмову останнього від огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Так, в медичному висновку відсутня будь-яка відмітка про відмову останнього від медичного огляду, крім того на відеозапису наявного в матеріалах справи не зафіксовано відмови ОСОБА_1 від огляду. З приводу відмови від огляду зазначає медичний працівник, проте обставини здійснення даної дії не зафіксовано належним чином, що не спростовує показання ОСОБА_1 з приводу здійснення зазначеної процедури в медичному закладі.

Пункт 12 Інструкції передбачає, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. А згідно п. 13 цієї ж Інструкції, для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Отже, лікар повинен був запропонувати ОСОБА_1 здати зразки біологічного середовища, як то: слина, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, а за неможливості їх здачі, взяти кров.

Оскільки матеріали справи не містять належних доказів, щодо дотримання процедури виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння при освідуванні ОСОБА_1 , суд, враховуючи вимоги положення ст. 62 Конституції України, не може дійти висновку щодо доведеності наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 283КУпАП постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Водночас при складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обов`язок надання суду доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази на свій внутрішній розсуд, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять "обвинувачення за адміністративним проступком" та "обвинувачення, яке має ознаки злочину" залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (Рішення у справі "Лутц проти Німеччини", "Отцюрк проти Німеччини", "Девеєр проти Бельгії" та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з правлю дини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Салабіаку проти Франції" від 07.10.88 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), "Карелін проти Росії" (рішення від 20.09.2016 р. заява N 926/08), на переконання суду дані відображенні у протоколі про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ст. 130ч. 1КУпАП є сумнівними, наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, то ж, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року N 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Таким чином, враховуючи положенняст. 62 Конституції України, відповідно до яких, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також враховуючи відсутність в матеріалах адміністративної справи беззаперечних належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, та наявність доказів, що свідчать про порушення працівниками поліції процедури огляду водія на стан сп`яніння, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає за необхідне закрити провадження у справі у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ч. 2 ст. 251, п.3 ч.1 ст. 284 КпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СуддяМихайло КУЦЕНКО