Справа №461/4845/22
Провадження №3/461/2743/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи, представника відносно якої складено протокол адвоката Бегей І.М., потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм тролейбуса ЛКП «Львівелектротранс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №085650, 07.09.2022 року о 16 годині 05 хвилин у м. Львові на перехресті проспекту Чорновола та вулиці Городоцька, де рух регулюється сигналами світлофора, водій тролейбуса ОСОБА_2 , рухаючись на заборонений (червоний) сигнал світлофора, не надав перевагу у русі автомобілю (маршрутному транспортному засобу № 34) з д.н.з. НОМЕР_1 марки «Богдан» А-09202, який завершував маневр проїзду перехрестя. При дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП заперечили. Зазначили, що ОСОБА_2 не порушував правил дорожнього руху, рухався на дозволений сигнал світлофора. Також, вони вказали, що ДТП відбулося з вини іншого учасника - водія ОСОБА_1 .

Потерпілий ОСОБА_1 в судовому засіданні протокол підтримав. Наполягав на тому, що ДТП відбулося саме з вини ОСОБА_2 , який проїжджав перехрестя на сигнал світлофора, що забороняє рух. Крім того, зазначив, що він перетинав перехрестя на дозволений сигнал світлофора.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до п.8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України, червоний сигнал світлофора, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважаю, що в діях громадянина ОСОБА_2 не доведено наявності складу вказаного вище адміністративного правопорушення, оскільки, при розгляді даної справи не встановлено достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів наявності в діянні останнього об`єктивної та суб`єктивної сторони складу правопорушень, а протокол та долучені до нього матеріали не містять беззаперечних доказів того, що ОСОБА_2 рухався на сигнал світлофора, що забороняє рух.

При цьому, суд виходить з наступного.

При оцінці доказів суд керується принципом "поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В постанові Верховного Суду по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 р. зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

Доказами, якими працівники поліції обґрунтовують вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , протокол та схема ДТП.

Органом уповноваженим на складання протоколу не встановлено жодного очевидця подій наведених у ньому, окрім названих осіб, не долучено до протоколу відеозаписів з камер відеоспостереження які могли зафіксувати на який сигнал світлофора рухався ОСОБА_2 , хоча, згідно протоколу, подія мала місце у центральній частині міста, а водії керували транспортними засобами в яких знаходились пасажири.

При цьому долучені до справи протокол містить фактично лише формулювання правопорушення, а у протоколі ОСОБА_2 вказав, що не згідний з рішенням інспектора. В свою чергу, схема ДТП фактично відображає місце розташування транспортних засобів після події та не містить посилання на механізм зіткнення.

В ході розгляду справи судом також досліджено відеозаписи події з камер відеоспостереження надані ОСОБА_2 та його представником. З даних відеозаписів вбачається, що в момент коли транспортний засіб д.н.з. НОМЕР_1 марки «Богдан» А-09202 виїжджає на перехрестя, загоряється жовтий сигнал світлофора. Проте, на вказаних відеозаписах не зафіксовано який сигнал світлофора горів у напрямку руху водія тролейбуса ОСОБА_2 та неможливо встановити достовірно момент перетину попереджувальної лінії автобусом по відношенню до світлофора у напрямку його руху. Крім цього, в момент коли водій тролейбуса ОСОБА_2 здійснював виїзд на перехрестя, автомобілі, що рухалися в зустрічному напрямку до руху транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 марки «Богдан» А-09202 під керування ОСОБА_1 (перпендикулярно напрямку руху тролейбуса на перехресті), вже зупинилися, що обґрунтовано ставить під сумнів те, що водій ОСОБА_1 рухався на сигнал світлофора, що дозволяє рух, а ОСОБА_2 рухався на сигнал світлофора, що забороняє рух.

При цьому, суд зазначає, що до матеріалів справи не долучено схеми руху перехрестям на якому відбулася ДТП та схеми роботи світлофорів, які регулюють рух даним перехрестям.

Таким чином, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу який прямо засвідчує порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, тобто вчинення інкримінованого правопорушення. Зокрема, суд також враховує, що і сам ОСОБА_1 в судовому засіданні вказав, що не бачив який колір у сигналу світлофора був з напрямку руху тролейбусу, що є очевидним з огляду на те, що світлофор знаходився по відношенню до нього тильною стороною.

Згідно ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Наведене вище вказує на відсутність у матеріалах справи достатніх, достовірних, допустимих та належних доказів, які поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ухвалюючи рішення у даній справі, враховую, що в ході судового розгляду дотримано принцип повноти дослідження обставин справи, що суттєво впливає на об`єктивність рішення у провадженні, а також здобуто достатню сукупність доказів, яка обґрунтовує зроблені у даному судовому рішенні висновки, як такі, що не залишають місця сумнівам.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, а також того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу доведення вини «поза розумним сумнівом», доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

В даному випадку обов`язок доведення вини покладається на орган уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення, а будь-який сумнів з цього приводу трактується на користь особи якій інкриміноване вчинення такого порушення. Зокрема, такий обов`язок реалізується органом уповноваженим на складання протоколу за допомогою виготовлення відповідних процесуальних документів (протоколу) та збирання достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів, для їх скерування на розгляд до суду.

Пункт 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив протиправне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні ( в даному випадку органі який склав протокол про адміністративне правопорушення) та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Суд виходить з того, що Закон не покладає на нього функції щодо збирання з власної ініціативи доказів вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адже збирання доказів на користь тієї чи іншої сторони судом з власної ініціативи порушить принцип неупередженості суду. В цій ситуації суд, зберігаючи неупередженість, повинен дослідити та оцінити у встановленому Законом порядку надані йому докази та ухвалити відповідне процесуальне рішення.

Виходячи з положень ст. 8,62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Оскільки судом встановлено, що у справі відсутні достатні, достовірні, належні та допустимі докази, які б поза розумним сумнівом доводили факт вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, приходжу до висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогост. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.