Справа № 387/836/22
Номер провадження по справі 3/387/585/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року смт Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Майстер І. П.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Олександрія Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, командир евакуаційної роти лейтенант відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,-

за ч. 2 ст. 172-15 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В:

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 18 жовтня 2022 року надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії в/ч НОМЕР_1 №502, 08.10.2022 о 08 годині 30 хвилин під час проведення ранкової наради командиром батальйону майором ОСОБА_2 були доведені недоліки командиру евакуаційної роти ремонто-відновлювального батальйону капітану ОСОБА_1 , а саме про несправність техніки та озброєння під час військового стану в евакуаційній роті. 20% справної техніки коли потрібна евакуація людей та техніки з поля бою; недбале , безвідповідальне ставлення до своїх функціональних та посадових обов`язків як командира роти; про завдання поставленні вищим штабом, які виконуються несвоєчасно та не в повному обсязі; про недбале ставлення до ведення документації, несвоєчасне подання звітів та рапортів; про систематичне порушення виконавчої дисципліни; на що командир евакуаційної роти відреагував різко та неадекватно і покинув місце проведення наради. Командиром батальйону було прийнято рішення про звільнення його від виконання посадових обов`язків.

В судовому засідання особа, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 фактично своєї вини не визнав та пояснив, що не вбачає в його діях недбалого ставлення до своїх обов`язків так як не від нього залежить псування техніки та він вживав заходи щодо ремонту техніки, в тому числі за свої власні кошти. Також зазначив, що його заступники, які відповідальні за стан техніки є некомпетентними, що значно ускладнює належне виконання обов`язків з ремонту техніки. З приводу того, що він покинув місце проведення наради, ОСОБА_1 пояснив, що перед його підлеглими була принижена нецензурно його честь офіцера. Вважає, що він належним чином виконує свої обов`язки та дійсно певні завдання не виконував бо це було неможливим. Що стосується накладених дисциплінарних стягнень на ОСОБА_1 , то про це йому нічого не відомо, так як матеріали справи не містять його підписів про ознайомлення і вважає, що це все зроблено умисно.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суддя доходить до таких висновків.

Як зазначено у ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 , суддя доходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КпАП України, виходячи з таких обставин справи.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-15 КпАП України настає у разі недбалого ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Так, у відповідності до ст. 255 КпАП України протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 172-15 КпАП України мають право складати: уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, прокурор та командири (начальники) військових частин (установ, закладів), командири підрозділів, які уповноважені на те командирами (начальниками) військових частин (установ, закладів).

Зі змісту з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , з`ясовано, що протокол складено командиром ремонтно-відновлювального батальону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 .

Разом з цим, матеріали справи не містять жодного підтверджуючого документа (наказу, розпорядження командира (начальника) військової частини тощо), який би уповноважував командира ремонтно-відновлювального батальону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 складати протокол про адміністративне правопорушення за ст. 172-15 КпАП України.

Відповідно до ст.256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата, місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення порушника, інші відомості, необхідні для вирішення справи

Положеннями ч. 2 ст. 172-15 КпАП України передбачена відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби. Таким чином вбачається, що диспозиція ч. 2 ст. 172-15 КпАП України є бланкетною. Водночас в протоколі не зазначено об`єктивну сторону правопорушення, а саме не вказано, які саме конкретні вимоги закону чи підзаконних нормативно-правових актів, які врегульовують проходження військової служби були порушені ОСОБА_1 , з вказівкою на їх положення (пункти), з зазначенням суті адміністративного правопорушення, за яким кваліфікують дії особи.

Що стосується змісту протоколу про адміністративне правопорушення та доведеності вини ОСОБА_1 , суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Суду не було надано переконливих доказів про те, в чому саме полягає недбале ставлення військовослужбовця ОСОБА_1 до військової служби в умовах особливого періоду, жодних належних та допустимих доказів матеріали справи не містять. Наявність 20% несправної техніки у зв`язку із недбальством ОСОБА_1 також повинно доводитися документально (відповідними актами та результатами службового розслідування), які конкретизують об`єктивну сторону правопорушення. Наявність письмових пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , не доводять суті правопорушення та не мають жодної належної конкретизації недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, а лише вказують на певні негативні та позитивні характеристики особи ОСОБА_1 під час несення ним військової служби. Суд зазначає, що події щодо проведеної ранкової наради командиром батальйону майором ОСОБА_2 та безпрецедентне залишення наради ОСОБА_1 не може вказувати на склад адміністративного правопорушення, яке вчинене ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-15 КпАП України. Вказані обставини також не доводяться жодними доказами, враховуючи й відсутність в матеріалах справи належно оформленого протоколу проведення наради. Крім того в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які саме та коли невиконання завдань штабу та не подання звітів допустив ОСОБА_1 . Жодні докази цих обставин матеріали справи також не містять. Крім того, наявність дисциплінарних стягнень у ОСОБА_1 лише вказує на певні характеризуючі дані та не відноситься до змісту вчиненого правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 251 КпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КпАП України).

За ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява N 926/08), а також на встановлені суддею обставини цієї справи, суддя приходить до висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та їх аргументація є сумнівними. Наявність цих сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Крім цього, суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, що є недопустимим.

Також до вищенаведеного слід зазначити, що суддею в ході розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, а тому суддя доходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази не можуть бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КпАП України, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7, 172-15, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-285 КпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КпАП України.

Постанова суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду на протязі 10 днів з дня її винесення, шляхом подачі апеляційної скарги через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області.

Суддя

Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області І. П. Майстер