СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/7936/22
пр. № 3/759/4116/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року суддя Святошинського районного суду міста Києва П`ятничук І.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 172-7 ч. 1, 172-7 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого виконуючим обов`язки начальника Комунального підприємства шляхо-експлуатаційного управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколів про адміністративні правопорушення № 423 від 12.07.2022 року та № 424 від 12.07.2022 року ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки начальника Комунального підприємства шляхо-експлуатаційного управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району м. Києва, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до статті 3 частини 1 пункту 2 підпункту «а» Закону України «Про запобігання корупції» - суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія вказаного Закону, в порушення вимог статті 28 частини 1 пункту 2, 3 Закону України «Про запобігання корупції», під час виконання своїх службових повноважень не повідомив у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, під час прийняття рішення про відмову в наданні інформації та копій документів на запит управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 17.05.2022 року № 2071/55/125/01-2002, а саме інформації та копій документів відносно себе, як посадової особи АП ШЕУ Святошинського району, та вчинення дій шляхом особистого підписання листа КП ШЕУ Святошинського району від 19.05.2022 року № 260, чим вчинив адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою від 18.08.2022 року було об`єднано в одне провадження справи про адміністративні правопорушення № 759/7942/22 та № 759/7936/22 відносно ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав, просив провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення ним адміністративних правопорушень передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, а також на те, що протоколи складені з порушенням законодавства України, оскільки не містять місце складення протоколу, час учинення й суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Прокурор Київської міської прокуратури Кузьо Н.В. просив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст . 172-7 ч. 1, 172-7 ч. 2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, посилаючись на те, що його вина повністю доведена та стверджується доказами, оскільки в діях ОСОБА_1 наявні складові, які характеризують реальний конфлікт інтересів, що впливає на неупередженість прийняття рішень.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, прокурора, дослідивши матеріали справи, надходжу до наступних висновків.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Частиною 2 ст. 172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення дій, які полягають у вчиненні особою дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до пунктів 1 та 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, ОСОБА_1 як посадова особа, належить до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону, у тому числі вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, встановлені у ст. 28 цього Закону.

Беручи до уваги диспозиції ст. 172-7 КУпАП та п. 2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: - у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1 ст. 172-7 КУпАП).

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону, реальним конфліктом інтересів є суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

За змістом ст. 172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Аналізуючи вищенаведені положення КУпАП у сукупності з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», суд приходить до переконання, що адміністративна відповідальність щодо порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Таким чином, хоча ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» і передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 172-7 КУпАП настає лише за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Отже, чинним законодавством не передбачено адміністративної відповідальності за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах потенційного конфлікту інтересів.

Для встановлення наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, в тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає.

Крім цього, суб`єктивна сторона правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, характеризується тим, що воно учиняється умисно і особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Перевіряючи обставини справи щодо наявності реального конфлікту інтересів, в частині обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 12.07.2022 р. № 423, 424, суд враховує, що у ОСОБА_1 , як виконуючого обов`язки начальника Комунального підприємства шляхо-експлуатаційного управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району м. Києва наявний приватний інтерес при вирішенні питань щодо прийняття рішення. В той же час зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення не вбачається наявності факту суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення.

На підставі викладеного, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутній такий обов`язковий елемент складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 172-7 ч. 1, 172-7 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як вина у формі прямого чи непрямого умислу, суд надходить до висновку про необхідність у відповідності до вимог ст. 247 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закриття провадження у даній справі, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 172-7 ч. 1, 172-7 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. ст. 172-7 ч. 1, 172-7 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 - закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.В. П`ятничук