Справа №587/968/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гончаренко Л.М.
Номер провадження 33/816/296/22 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 11 серпня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проходить службу у добровольчому формуванні,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 496 грн. 20 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 11 серпня 2022 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 02 липня 2022 року о 22 год. 41 хв. в Сумській області на автодорозі ТІ9-09, він керував т/з Mersedes-Benz Vito 108 Д, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у медичному закладі ННП СОР «ОКМЦСКЗ» лікарем наркологом (висновок №420 від 02 липня 2022 року), чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді суду першої інстанції, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що висновки судді суду першої інстанції щодо його винуватості не відповідають матеріалам справи, а постановлене рішення не ґрунтується на вимогах закону, а саме, ст.ст.7,9,245,280 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого ПКМ України від 17 грудня 2008 за №1103.

Як вказує апелянт, з матеріалів адміністративної справи та долучених відеозаписів вбачається, що запис починається з того, що відбувається розмова між кількома особами з приводу того, хто де перебував 24 лютого, при чому осіб які спілкуються, не видно. За кілька хвилин під`їжджає автомобіль патрульної поліції та один із працівників поліції, який виходять із авто запитує «На місці?», в цей же час інший практично дублює запитання: «На місці відмовляєтесь проходити огляд?». При цьому жоден із працівників поліції не представляється, та не вказує на можливі ознаки, що є підставою для проведення огляду. Жодних роз`яснень щодо можливості пройти огляд на місці, а у разі незгоди з результатами пройти у закладі охорони здоров`я працівниками поліції не надано, при цьому взагалі не з`ясовуються обставини керування транспортним засобом, як то: ким? коли? яким транспортним засобом і т.д.

Крім того, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить його підпису та не містить відомостей про його відмову від підпису, окрім цього він складений іншим працівником поліції, а ніж протокол. Дата та час складання такого акту не зазначені, з долученого відеозапису неможливо встановити, коли та ким цей акт складався та чи взагалі складався 02 липня 2022 року, у тому числі в його ( ОСОБА_1 ) присутності. Вказаний акт підписано інспектором взводу №1 Шевцовим Р.С., але, як вбачається з рапорту ОСОБА_2 такий працівник поліції взагалі не ніс службу на блокпосту і не перебував в складі екіпажу патрульної поліції «Руно-31».

Також, апелянт вказує, що направлення для проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я йому на місці не видавалося, з відеозапису вбачається, що таке направлення видано вже після прибуття до закладу охорони здоров`я, крім того, доказів керування саме ним транспортним засобом, матеріали справи не містять. З долученого відеозапису вбачається відсутність свідків, пояснення яких долучено до протоколу, в яких вони зазначають, що разом із працівниками поліції несли службу на блокпосту, а відтак, є зацікавленими особами та певною мірою залежними від працівників поліції, у зв`язку із спільними чергуваннями під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, при тому, що п.7 Розділу 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» регламентує, що не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви і аналогічна норма закріплена у п.4 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». При цьому, належної оцінки доводам щодо неупередженості цих свідків та відсутності доказів їх перебування на місці, суд в оскаржуваному рішенні не надав.

Крім того, апелянт зазначає, що суддя віднісся критично до пояснень свідка ОСОБА_3 , мотивуючи це тим, що вона є його дружиною, а тому, є зацікавленою особа у той же час взяв до уваги пояснення свідків, які разом із працівниками поліції несуть службу на блокпосту.

За таких обставин, на думку апелянта, висновки, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак рішення Сумського райсуду Сумської області належним чином не вмотивоване, прийняте на підставі матеріалів, зібраних з порушенням законодавства.

Також апелянт посилається на те, що у протоколі зазначено про те, що додатками є висновок медичного огляду на стан сп`яніння, відеозаписи з відеокамер відеореєстратора персонального мобільного за №470808 та №471953, у той же час, до матеріалів долучено пояснення осіб, та відеозаписи з відеокамер відеореєстратора персонального мобільного за №47119, 470829, 471140, про що відсутні записи в протоколі про адміністративне правопорушення та про що наголошувалося під час розгляду справи. Однак суд взяв до уваги відеозаписи, які фактично не було долучено до протоколу, оскільки записи про це у протоколі відсутні, і, також, належним чином з цього приводу, своє рішення не вмотивував, як і не надав оцінки тому, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, не був дотриманий порядок фіксації його ( ОСОБА_1 ) відмови від проходження огляду на місці, тобто не дотримано процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого істотно порушені його права та законні інтереси.

Апелянт зазначає, що своє рішення про притягнення його до відповідальності суддя вмотивував тим, що «водій на місці зупинки як поліцейським, так і в медичному закладі під час проведення огляду, жодного разу не зазначає про те, що не керував автомобілем», при цьому, не вказує, на яких доказах ґрунтується його переконання про те, що саме він, ОСОБА_1 , був водієм. При цьому, поза увагою судді залишається той факт, що відеозаписи, долучені до протоколу, не містять доказів керування транспортним засобом і у нього ніхто з поліцейських, жодного разу, не з`ясовують цих обставин, у тому числі і у медичному закладі, при проведенні огляду на стан сп`яніння жодного разу не згадується про те, що проведення огляду пов`язано саме з керуванням транспортним засобом.

Таким чином, апелянт вважає, що його вина була встановлена суддею з врахуванням доказів, які не можна вважати належними та допустимими, а тому, враховуючи практику ЄСПЛ та Верховного Суду, провадження підлягає закриттю, у зв`язку з недоведеністю в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання призначене на 18 жовтня 2022 року на 08 год. 30 хв. до апеляційного суду, повідомлений належним чином про час, день та місце розгляду справи ОСОБА_1 , не з`явився, причини такої неявки суду не повідомив і з клопотанням про відкладення апеляційного перегляду не звертався.

При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності апелянта, апеляційний суд враховує наступне.

Так, у ч.ч. 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що ОСОБА_1 , знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває його апеляційна скарга, в судове засідання не з`явився та не повідомив, за яких обставин він не має можливості приймати участь у судовому засіданні, апеляційний суд дійшов висновку, що останній не бажає приймати участь у апеляційному перегляді даної справи.

За таких обставин, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також, з метою розгляду даної справи у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для її відкладення у зв`язку з неявкою апелянта та вважає за можливе здійснити розгляд поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 11 серпня 2022 року, у його відсутність, і у даному випадку його права на доступ до правосуддя не є порушеними.

При перевірці законності прийнятого суддею суду першої інстанції судового рішення, в межах поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, розглянувши вказану справу, суддя суду першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст.130 КУпАП.

Так, факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №059768 від 02 липня 2022 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних записів; висновком щодо результатів медичного огляду КНП «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» від 02 липня 2022 року, згідно якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до яких під час несення служби на блокпості, ними було зупинено транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , який за зовнішніми ознаками перебував у стані алкогольного сп`яніння; розпискою ОСОБА_7 про зобов`язання доставити транспортний засіб ОСОБА_1 до місця його проживання та про непускання ОСОБА_1 до керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; рапортом поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Сумській області ОСОБА_2 щодо обставин, які стали підставою для складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, диском з відеозаписом вчиненого правопорушення, якими встановлено факт перебування ОСОБА_1 на блокпості, пропозицію пройти огляд на місці, відмову пройти на місці, погодження пройти огляд в медичному закладі, процедуру проходження медичного огляду в медичній установі.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом, і на спростування таких його доводів, суддею було вірно встановлено, що така позиція останнього жодним чином не підтверджена, оскільки наявними в матеріалах доказами його керування транспортним засобом доведено у повному обсязі.

При цьому, на спростування доводів апелянта щодо не керування автомобілем, апеляційний суд зауважує, що на відеозаписі, який було долучено до протоколу, та який, в порядку підготовки справи до апеляційного перегляду, було проглянуто апеляційним судом, зафіксовані усі події з самого початку, і жодного разу, не під час спілкування з службовцями охорони громадської безпеки, ні під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не повідомляв про те, що транспортним засобом керував не він, а його дружина. Крім того, саме з врахуванням тих обставин, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і щодо нього виникла підозра у перебуванні у стані сп`яніння, останньому, як водієві, було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у передбачений законом спосіб, як на місці зупинки, так і у медичному закладі. На місці зупинки огляд проходити ОСОБА_1 відмовився, а погодився його пройти у медичному закладі, і заперечень своїх з приводу безпідставності такої пропозиції з боку працівників поліції, у зв`язку з тим, що водієм не був, не висловлював.

Посилання апелянта на те, що акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить його підпису, відомостей про його відмову від підпису, складений іншим працівником поліції, а ніж протокол, не містить дати та часу його складання, у зв`язку з чим неможливо встановити, коли та ким цей акт складався та чи взагалі складався 02 липня 2022 року, у тому числі в його присутності, апеляційний суд вважає такими, що не свідчать про те, що протокол відносно ОСОБА_1 за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння був складений безпідставно та в порушення встановленого законом порядку, оскільки у вказаному акті зафіксована відмова останнього від його підписання, в той час як на підтвердження керування ним транспортним засобом в алкогольному стані лікарем ОСОБА_8 було складено висновок, ставити під сумнів належність та допустимість якого у апеляційного суду підстави відсутні.

При цьому, жодних порушень, за яких можливо було б дійти висновку про порушення працівниками поліції «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» чи «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», на що посилається апелянт у поданій апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апелянта про зацікавленість свідків, пояснення яких були враховані суддею при постановленні оскаржуваної постанови, оскільки вони разом із працівниками поліції несли службу на блокпосту, то апеляційний суд не може прийняти їх до уваги, з врахуванням того, що на підтвердження обставин того, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 могли оговорити ОСОБА_1 та були, за певних подій, заінтересовані у притягненні його до адміністративної відповідальності, доказів надано не було.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що вказані особи, як такі, що несли службу на блокпосту в умовах воєнного стану, встановивши, що водій транспортного засобу, який був ними зупинений, перебуває, за зовнішніми ознаками, у стані алкогольного сп`яніння, повідомивши про це працівників поліції, діяли у законний спосіб, оскільки виключно працівники поліції наділені повноваженнями перевіряти зазначене, та, у разі необхідності, оформляти відповідні документи, здійснювати огляд на стан сп`яніння на місці, направляти особу на такий огляд у медзаклад, та складати протокол про адміністративне правопорушення, що і відбулося в даному випадку, без будь-яких порушень.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння було встановлено суддею суду першої інстанції за результатом повного, всебічно та об`єктивно розгляду справи, з врахуванням належних та допустимих доказів, з наданням їм правової оцінки, і обставин, за яких справа підлягала б закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, про що просить апелянт у поданій апеляційній скарзі, під час її апеляційного перегляду, не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржувану постанову законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 11 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.