Справа № 442/5386/22
Провадження №3/442/1901/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 жовтня 2022 року суддя Дрогобицького міськрайоного суду Львівської області Хомик А.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького ВП Головного управління патрульної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого на АДРЕСА_1 , -

- за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення Серія ААБ №171618 від 19.08.2022 про те, що він 19.08.2022 о 23:40 год. на вул.. В.Чорновола в м.Дрогобич керував транспортним засобом марки «RENAULT CLIO Simbol», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановлено законом порядку за допомогою приладу ALCOTEST Drager, який показав результат 0.31 проміле.

У судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності та її адвокат Ловінська С.С. вини не визнали. Подали письмове заперечення, в якому ОСОБА_1 вказує на те, що 19 серпня 2022 року перед сном побачив, що у нього появилося почервоніння і сильний зуд в області шиї (комірцева зона). Дружина оглянула його та побачила, що дуже глибоко в шиї кліщ Лайма. Оскільки у їхніх знайомих після укусу цього кліща чоловік дуже довго хворів, що призвело до паралічу обох кінцівок ніг, то вони дуже перелякалися. Тоді він попросив свою сусідку, яка є медичною сестрою, а на даний час перебуває у декретній відпустці, щоб допомогла витягнути з шиї кліща. Сусідка ОСОБА_2 оглянула його та сказала, що кліщ знаходиться надто глибоко та в області спинного хребта близько судин. І вона справитися не могла, бо боялася, що може пошкодити лімфатичну систему. Тоді вони викликали карету швидкої допомоги. Однак лікарі швидкої невідкладної допомоги відмовилися їхати на виклик, і сказали, щоб самі добиралися до лікарні. (Виклик зафіксований о 23-00год.)

Оскільки з 23 год не працює жодне таксі, та й лікарі швидкої допомоги відмовили у наданні медичної допомоги, то він дуже розхвилювався. У нього почало боліти серце, дружина заспокоювала його та налила кілька капель валеріанки і він разом із сусідкою поїхали до медичного закладу. Близько 23-40 год він дійсно перебував в м. Дрогобич по вул. В.Чорновола. біля будинку 33. Правил дорожнього руху не порушував, однак його було зупинено працівником Дрогобицького ВП сержантом поліції Солій М.В. Жодної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху чи інше не складалися.

Сержан поліції ОСОБА_3 став наполягати на тому, щоб він пройшов освідування на вміст алкоголю. Він пояснив, що спиртне не вживає взагалі, бо у нього хворе серце - ішемічна хвороба серця, перенесений інфаркт. Йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою Алкотесту Драгер.

В матеріалах справи є направлення для огляду на стан сп`яніння за № 344 до ДМЛ№1. Таке направлення йому не видавалося, про що свідчить відсутність його підпису. Йому не було ніким запропоновано пройти освідування на вміст алкоголю в крові, а також не доставлено в лікарню для відібрання крові на аналіз вмісту алкоголю в крові.

В причині проведення огляду вказано, що у нього нібито був різкий запах з порожнини рота, не чітка вимова, а поведінка не відповідає ситуації. Однак це не відповідає дійсності, оскільки алкоголю він не вживав, і його поведінка була природньою, а мова чіткою, про що може підтвердити свідок ОСОБА_2 . Він був не згідний з показанням приладу Алкотест Драгер, однак перебуваючи у безпорадному стані поставив підпис, чим сам себе оговорив. Підпис свідка, яка постійно була з ним відсутній як в Акті огляду, так і в Протоколі. В протоколі він також вказав, що вживав ліки. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складений одноособово сержантом поліції ОСОБА_3 , не містить дати та часу його складання, а також відсутні свідки.

Вважає, що процедуру було повністю порушено з боку працівників патрульної поліції. Йому не було роз`яснено прав відповідно до ст.268 КУпАП, що є порушенням його права на захист, як передбачено ст.59 Конституції України.

Суд дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Так, відповідно до пункту 2.5 наведених Правил, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частина 1 статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16.02.2021 у собі передбачає таке: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтями 251, 280 КпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, зокрема, ці дані встановлюються, у т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

ОСОБА_1 у своїх пояснення вказує на те, що діяв у стані крайньої необхідності, з огляду на те, що у нього глибоко у шиї застряг кліщ, а швидка допомога відмовилась виїжджати на виклик, сильно переживав за своє здоров`я, оскільки переніс інфаркт. Суд приймає вказані доводи правопорушника з огляду на таке.

Відповідно до ст. 17 КпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 18 КпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Отже, положеннями КпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Так, в постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

З долученого працівниками поліції відеозапису вбачається, що дійсно в автомобілі ОСОБА_1 знаходилась жінка, яка представилась сусідкою та повідомила, що вони їдуть у лікарню, оскільки водія вкусив кліщ, а швидка допомога відмовляється їхати на виклик у зв`язку з комендантською годиною. ОСОБА_1 вказує, що алкогольних напоїв не вживав, тільки прийняв лікарство.

Згідно ст. 1 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» екстрена медична допомога - медична допомога, яка полягає у здійсненні працівниками системи екстреної медичної допомоги відповідно до цього Закону невідкладних організаційних, діагностичних та лікувальних заходів, спрямованих на врятування і збереження життя людини у невідкладному стані та мінімізацію наслідків впливу такого стану на її здоров`я; невідкладний стан людини - раптове погіршення фізичного або психічного здоров`я, яке становить пряму та невідворотну загрозу життю та здоров`ю людини або оточуючих її людей і виникає внаслідок хвороби, травми, отруєння або інших внутрішніх чи зовнішніх причин.

В даному випадку йдеться про обставини визначені ст. 1 Закону України «Про екстрену медичну допомогу», оскільки дійсно ОСОБА_4 викликав швидку допомогу (виклик зафіксовано о 23.00 год.), що свідчить про те, що останній потребував екстреної допомоги, а тому його дії відповідають критеріям «дії вчиненої у стані крайньої необхідності», так як йдеться про необхідність отримання особою невідкладної медичної допомоги, або ж госпіталізації.

Таким чином, з урахуванням обставин цієї справи, ідеться про реальну загрозу, яка була дійсною в момент зупинки водія поліцейським.

Крім цього, як стверджує ОСОБА_1 , що не погодився з результатами тесту ALCOTEST Drager, який показав результат 0.31 проміле та бажав пройти такий огляд у медичному закладі, чого зроблено не було. В матеріалах справи є направлення для огляду на стан сп`яніння за № 344 до ДМЛ№1, однак таке не містить ні дати, ні часу, ні підпису правопорушника, а тому не може вважатись належним та допустимим доказом.

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд будучи органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.І ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У даній ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишають місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Тим самим, з огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена.

Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, на думку суду, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ч.1 ст.130 КУпАП є сумнівними, що є не прийнятним, та не кореспондується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, а тому, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.130 ч.1, 247, 276, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд.

Постанова вступає в законну силу після закінчення строку на її оскарження та підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Хомик А.П.