Справа № 298/973/21
Номер провадження 3/298/236/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року смт. Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Зизич В.В., розглянувши матеріали об`єднаної справи №298/973/21 (провадження №3/298/236/22), які надійшли з відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ст.185, ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області надійшли дві справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.185, ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою суду від 31 серпня 2022 року справи №298/973/21 (провадження 3/298/236/22) та №298/974/21 (провадження 3/298/237/22) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.185 та ч.1 ст.130 КупАП об`єднано в одне провадження, об`єднаній справі присвоєно номер №298/973/21 (провадження № 3/298/236/22).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №235330 від 1 вересня 2021 року, складеного інспектором СРПП ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Ковач С.Ю., 1 вересня 2021 року о 21 год. 55 хв. в смт.Великий Березний по вул. Гожика водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Шкода Фабія, н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп"яніння. Огляд на стан сп"яніння у встановленому порядку проводився у лікаря нарколога, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп"яніння №558. ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №436513 від 2 вересня 2021 року, складеного начальником СП ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Пильник Ю., 02.09.2021 року о 00 год. 45 хв. гр. ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння, під час супроводу у службовому автомобілі марки Мітсубісі, д.н. НОМЕР_2 , здійснив злісну непокору, а саме: хапав за форменний одяг та погрожував звільненням із лав поліції.

Дії ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковані за ст.185 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи неодноразово повідомлявся. Про причину неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

У матеріалах наявне клопотання ОСОБА_1 , подане ним 05.11.2021 через канцелярію суду, в якому останній просить об"єднати щодо нього справи №298/973/21 та №298/974/21 за ст.185 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП, притягнути його в об"єднаному провадженні до відповідальності за ст.185 КУпАП - санкція за більш серйозне правопорушення, розгляд справ, об"єднаних в одне провадження провести без його участі. У даному клопотанні ОСОБА_1 щодо інкримінованих йому адміністративних правопорушень заявляє, що щиро розкаюється, вперше притягується до адміністративної відповідальності, має на вихованні та утриманні двох неповнолітніх дітей, його заробіток пов"язаний з керуванням транспортними засобами.

За змістом ст.268 КУпАП України присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративні правопорушення передбачені ст.130 КУпАП України, не є обов`язковою, а при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.185 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

ОСОБА_1 у жодне судове засідання не з`явився, судом вживалися заходи щодо повідомлення останнього про час, місце та дату розгляду справи.

Також в судові засідання на розгляд справи працівниками поліції доставку ОСОБА_1 забезпечено не було.

Судом зауважується, що справа неодноразово призначалася до розгляду. ОСОБА_1 повідомлявся про судові засідання шляхом надіслання йому судових повісток за вказаним у протоколі місцем проживання - АДРЕСА_1 , судові повістки про виклик до суду в судові засідання на 10.11.2021, 01.03.2022 отримав, про що свідчать відмітки на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень, судова повістка про розгляд справи на 01.12.2021 не була вручена, згідно відмітки працівника поштового відділення, поштовий конверт повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до наданих заступником начальника ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Р.Мушак матеріалів щодо вжитих поліцейськими заходів щодо вручення ОСОБА_1 судових повісток про виклик до суду на 28.06.2022, 29.07.2022, 26.08.2022, 31.08.2022, та доставлення останнього в судові засідання, то ОСОБА_1 за місцем проживання відсутній, через що судові повістки останньому не вручені та не забезпечено його доставлення в судові засідання.

На офіційному сайті Великоберезнянського районного суду Закарпатської області в розділі «Громадянам» у вкладці «Список судових справ, призначених до розгляду» з моменту призначення справи щодо ОСОБА_1 до розгляду були зазначені відомості про дату, час та місце розгляду такої.

Окрім того, повідомлявся ОСОБА_1 про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Великоберезнянського районного суду Закарпатської області.

Суд використав процесуальні можливості щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про розгляд справи та забезпечення її участі в розгляді справи.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

При цьому, суддею зауважується, що ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість особисто або через представника в повній мірі реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, та не був позбавлений можливості щодо цього, однак такими своїми правами останній не скористався.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, знаючи, що в провадженні суду знаходяться справи щодо нього, про що свідчать наведені вище обставини.

За таких обставин, неявка особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, на судовий розгляд справи являється її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав.

Від ОСОБА_1 клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

За наведеного та враховуючи те, що суд вжив заходів щодо забезпечення участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у судовому засіданні, однак доставку останнього до суду забезпечено не було, а також беручи до уваги принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі наявних матеріалів.

За таких обставин, суд у відповідності до вимог ст.268 КУпАП вважає, що дану справу може бути розглянуто.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 судом, окрім вищенаведених фактів, враховується також те, що будучи неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання ОСОБА_1 про розгляд об"єднаної справи без його участі, останній рухом справи не цікавився, до суду в черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ст.38 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП.

Дослідивши наявні матеріали об"єднаної справи про адміністративне правопорушення та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суддя приходить наступного висновку.

Що стосується наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, то суддя зазначає наступне.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність суб`єктивних та об`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність складу адміністративного правопорушення визнається КУпАП обставиною, що виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ст.185 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» зазначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Зазначене правопорушення обов`язково передбачає наявність законного розпорядження (вимоги) працівника поліції.

Вимоги працівника поліції та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані. В протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги (розпорядження) були висунуті працівниками поліції та які дії правопорушником були вчинені, що являють собою злісну непокору вказаним вимогам (розпорядженням).

З формулювання суті адміністративного правопорушення, яка наведена у протоколі щодо ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП не вбачається того факту, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, так як не зазначено, яка саме вимога працівника поліції була звернена до ОСОБА_1 і ним не була виконана, зокрема, чи була така вимога законною, наполегливою, неодноразово повтореною, також відсутні відомості щодо працівника поліції, який висував такі вимоги ОСОБА_1 .

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №436513 від 02.09.2021 відсутній опис обставин, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 непокори законній вимозі працівника поліції, відсутні відомості в чому полягала вимога поліцейського, виконання якої ОСОБА_1 категорично відмовлявся б здійснювати, не зрозуміло, яке ж саме законне розпорядження чи законна вимога були висунуті співробітником поліції, не наведено даних щодо працівника поліції, який такі вимоги висував, в чому саме полягало невиконання законної вимоги.

Як слідує із фабули правопорушення, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП, та матеріалів справи, відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Суд наголошує, що уточнювати і відредактовувати протокол з цього питання самостійно він змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

У своїх рішеннях, в тому числі і проти України, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Пункт другий статті 6 Конвенції про основні права та свободи людини і відповідна практика ЄСПЛ вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист.

Особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Вирішуючи справу, суддя виходить з того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, однак сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути вирішальним доказом винуватості.

Таким чином, оцінюючи вказаний доказ відповідно ст.252 КУпАП, суддя приходить переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №436513 від 02.09.2021 складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання його, як доказу, недопустимим.

При ухваленні рішення суд враховує, що у зв`язку із застосуванням принципу презумпції невинуватості саме начальник СП ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Пильник Ю., тобто особа яка виявила правопорушення та складала протокол про адміністративне правопорушення, повинен зібрати докази наявності події і складу адміністративного правопорушення, винуватості особи, тобто довести наявність законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, крім означеного вище протоколу, доданий протокол затримання ЗА№000903 від 02.09.2021, протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп"яніння, рапорт інспектора Нинчак М. від 02.09.2021, які, на переконання судді, факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, не підтверджують.

Будь-яких доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення за ст.185 КУпАП суду не надано, що унеможливлює встановлення наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Виходячи з вимог ст.ст.252, 280 КУпАП, враховуючи практику ЄСПЛ, оцінюючи обставини справи та надані докази, суддя вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом не доведений, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується судом на його користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У зв`язку з відсутністю об`єктивних доказів у справі, суддя позбавлена можливості встановити винність чи невинність особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, зокрема ОСОБА_1 , а тому вважає за необхідне закрити провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, так як не доведена вина останнього у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

За змістом п.7 ст.247 КУпАП провадження може бути закрито в разі закінчення на момент розгляду справи строків накладення адміністративних стягнень, передбачених ст.38 КУпАП. Тобто законодавець визначив, що провадження може закриватись, якщо орган, який розглядає справу, дійде висновку щодо закінчення строків накладення стягнення, що можливо, на переконання суду, лише після встановлення судом факту наявності події правопорушення, вини особи у вчиненні цього правопорушення. Суд вважає, що системний аналіз положень ст.247 КУпАП, дає підстави для висновку, що перед ухваленням рішення про можливість закриття провадження в справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП (що є нереабілітуючими підставами закриття провадження), суд повинен дійти висновку про відсутність реабілітуючих підстав, передбачених іншими пунктами ст.247 КУпАП, за наявності яких закриття провадження на підставі п.7 ст.247 КУпАП недопустиме.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, тому провадження підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Щодо поданого ОСОБА_1 клопотання, в якому він просить притягнути його в об"єднаному провадженні до відповідальності за ст.185 КУпАП, заявляючи, що щиро розкаюється, вперше притягується до адміністративної відповідальності, має на вихованні та утриманні двох неповновлітніх дітей, його заробіток пов"язаний з керуванням транспортними засобами, то суд вважає за необхідне зазначити, що визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності.

Що стосується наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то суддя зазначає наступне.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а) Правил дорожнього руху України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України передбачена ст. 130 КУпАП.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

З матеріалів справи, досліджених доказів, судом встановлено, що 1 вересня 2021 року о 21 год. 55 хв. в смт.Великий Березний по вул. Гожика водій ОСОБА_1 керував траспортним засобом Шкода Фабія, н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп"яніння.

Факт скоєння та винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених у судовому засіданні доказів,а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №235330 від 1 вересня 2021 року, яким зафіксовано обставини вчинення правопорушення. Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, як щодо змісту, так і щодо форми, містить підписи двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також відмітку про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення зі змістом протоколу, отримання другого примірнику протоколу та надання пояснень.

- постановою серії БАВ № 492600 від 1 вересня 2021 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП за обставин, що мали місце 1 вересня 2021 року по вул.Гожика при керуванні ним транспортним засобом;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 1 вересня 2021 року №558, згідно якого ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Висновок містить відмітку «не згоден» та підпис ОСОБА_1 , однак матеріали справи не містять відомостей про оскарження останнім висновку лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №558 від 01.09.2021, з підстав його неповноти або неправильності.

Разом з тим, право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду, передбачене пунктом 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008.

Цей висновок не суперечить вимогам, як ст.266 КУпАП, так і Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1452/735 від 09.11.2015.

Огляд водія ОСОБА_1 проводився лікарем КНП "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров"я та медицини залежностей", який будучи кваліфікованим фахівцем встановив факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння про, що складений відповідний висновок.

- даними відеозаписів на оптичному диску, долученому до матеріалів справи, на якому зафіксовано факт проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння.

Суд дослідив долучений до матеріалів справи відеозапис, з якого вбачається, що на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп"яніння шляхом продуву приладу "Драгер" ОСОБА_1 відмовився, після чого, поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти такий огляд в медичному закладі, на що останній погодився. В медичному закладі при проходженні огляду на стан сп"яніння результат проведеного лікарем тесту на стан сп`яніння ОСОБА_1 за допомогою технічного приладу склав - 2.71% проміле, що майже в 14 разів перевищує гранично допустиму норму (0,2% проміле) та беззаперечно вказує на перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Примірник складеного щодо ОСОБА_1 висновку про результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп"яніння був останньому вручений під розпис.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності вбачається, що вони узгоджуються між собою та доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП «поза розумним сумнівом», оскільки зміст та суть наявних доказів виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду.

Згідно норм діючого законодавства огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться виключно щодо водіїв транспортних засобів, факт проходження такого огляду ОСОБА_1 поза всяким розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 був водієм автомобіля та керував ним у стані алкогольного сп`яніння.

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому такі суддя вважає належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Таким чином, факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується зібраними у справі доказами, які повністю узгоджуються між собою, та не були оспорені ОСОБА_1 .

Дослідженими доказами встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а) ПДР України, відповідно до якого забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому в діях останнього вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Застосовуючи вид адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, те, що допущене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху є грубим, пов`язане з безпекою руху транспорту та вживанням алкогольних напоїв, що за своїм характером є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків даного проступку.

Суддя враховує, що в рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При визначенні розміру штрафу, а також строку позбавлення спеціального права суддя враховує наступне.

Санкція ч.1 ст.130 КУпАП, що передбачає відповідальність за вказане правопорушення, передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до п.28 Постанови ВСУ від 23 лютого 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суди не в праві застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена права або взагалі його не мала.

Згідно Правил дорожнього руху водій - особа, яка керує транспортним засобом і має при собі посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення водія НОМЕР_3 . Вказані обставини стверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №235330 від 1 вересня 2021 року.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить висновку, що ОСОБА_1 згідно Правил дорожнього руху є водієм, останньому надавалось право на керування транспортними засобами, тому до нього може бути застосовано позбавлення права керування транспортними засобами.

При накладенні адміністративного стягнення суддею взято до уваги, що ОСОБА_1 за віком та станом здоров`я є працездатним, а тому зважаючи на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною, суддя вбачає фактичні та правові підстави для застосування адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що буде необхідним і достатнім для виховання ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Саме така міра покарання, на переконання судді, відповідає вчиненому правопорушенню, і є такою, що відповідає меті адміністративного стягнення, встановленого ст. 23 КУпАП.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з ОСОБА_1 в доход держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 496 гривень 20 копійок.

Керуючись ст.38, ч.1 ст.130, ст. 185, п. 1 ст.247, ст.ст.256, 283, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Зизич В.В.