Номер провадження: 33/813/1193/22
Номер справи місцевого суду: 517/60/22
Головуючий у першій інстанції Тростенюк В. А.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Воронцова Л.П., при секретарі Трофименко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , на постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Фрунзівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2022 року, ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 25 грудня 2021 року біля 18 год. 22 хв. по вул. Ніжніченка в с. Перехрестове Роздільнянського району Одеської області він керував мопедом «Honda» з явними ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження медичного огляду та продуття алкотестеру «DRAGER» у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2022 року скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції формально підійшов до оцінки обставин справи та не надав належної оцінки його доводам.

Вказує, що описова частина постанови суду першої інстанції не відповідає інформації, викладеній в протоколі. Зокрема в описовій частині постанови зазначено, що відмова від проходження медичного огляду та продуття алкотестера відбулася в присутності двох свідків, однак в протоколі зазначений лише один свідок ОСОБА_2 . Натомість згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, такий огляд проводиться у присутності двох свідків.

Крім того, з відеозапису, наявного в матеріалах справи, не вбачається, що саме він перебував за кермом транспортного засобу на час його зупинки на вимогу працівників поліції.

Звертає увагу, що неодноразово наголошував на тому, що поліція зупинила його коли він не керував транспортним засобом, а тому даний факт відсутній на відеозаписі в матеріалах справи.

Також, апелянт вказує, що власну вину визнав через хвилювання. Сподівався на те, що покарання буде пом`якшене у разі визнання ним вини.

Крім того до апеляційної скарги долучене письмове клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Зазначене клопотання ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він є військовослужбовцем Національної гвардії України. Оскільки 24 лютого 2022 року на території України було оголошено воєнний стан, він був змушений в найкоротший строк прибути до військової частини № НОМЕР_1 для виконання бойових завдань. Зазначені обставини перешкодили йому вчасно звернутися з апеляційною скаргою.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Тому, справа розглядається у відсутність правопорушника.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вимоги та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Хоча ст. 294 КУпАП і містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

На переконання суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтував пропуск строку існуванням обставин, які не залежали від його волевиявлення та перешкодили вчасно звернутися із апеляційною скаргою.

Так, Фрунзівським районним судом Одеської області оскаржувану постанову винесено 18 лютого 2022 року за участю ОСОБА_1 . Копію зазначеної постанови ОСОБА_1 отримав 18 лютого 2022 року (а.с.17). Таким чином десятиденний строк на апеляційне оскарження для правопорушника обчислювався з 19 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року.

Разом із цим, 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан у зв`язку з початком повномасштабної війни з боку Російської Федерації.

Як вбачається із долучених до клопотання ОСОБА_1 документів, останній з 13 березня 2020 року по теперішній час перебуває на військовій службі в Національній гвардії України та безпосередньо залучався до виконання бойових завдань для надання відсічі агресору (а.п 56-58).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року був залучений до захисту суверенітету і територіальної цілісності України, суд апеляційної інстанції вважає зазначену обставину поважною причиною пропуску ним строку на апеляційне оскарження, у зв`язку із чим клопотання ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а відповідний строк - поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу незаконності прийнятого судом першої інстанції рішення, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність постанови суду, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, встановив, що висновки суду першої інстанції, викладені в постанові, відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на доказах, які наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким суд дав належну оцінку.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №171724 від 25 грудня 2021 року, ОСОБА_1 інкриміновано те, що він 25 грудня 2021 року, близько 18:22 год. на вул. Ніжніченка с.Перехрестове керував транспортним засобом мопед «Honda», д.н.з. відсутній, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності свідка та під запис на нагрудну камеру «BodyCam», чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП (а.п.1).

Суд першої інстанції, притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП прийшов до висновку, що зазначені обставини знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком місцевого суду.

Так, положення ч.1 ст.130 КУпАП, серед іншого, передбачають адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи зі змісту вказаної норми, для встановлення в діях особи складу вказаного адміністративного правопорушення необхідно довести факт керування особою транспортним засобом, а також факт відмови від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння.

Як вже зазначалося, вирішення питань передбачених ст.280 КУпАП, а саме: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, здійснюється судом на підставі оцінки доказів, за внутрішнім переконанням суду, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, матеріали провадження свідчать, що працівниками поліції на підтвердження вини ОСОБА_1 щодо вчинення адміністративного правопорушення надано:

-Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №171724 від 25 грудня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 25 грудня 2021 року, близько 18:22 год. на вул.Ніжніченка с.Перехрестове керував транспортним засобом мопед «Honda», д.н.з. відсутній, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності свідка та під запис на нагрудну камеру «BodyCam», чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП (а.п.1).

-Письмові пояснення свідка ОСОБА_2 від 25 грудня 2021 року, відповідно до яких останній зазначив, що 25 грудня 2021 року о 18:25 год. став свідком того, як водій ОСОБА_1 в його присутності відмовився проходити тест на алкоголь на спецприладі «Драгер» та в медичній установі. При цьому ОСОБА_1 перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода (а.п.3).

-Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 25 грудня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 працівниками поліції направлявся до КНП «Захарівська БПЛ» для відповідного огляду, однак останній відмовився від медичного огляду (а.п.5)

-Відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, відповідно до якого, 25 грудня 2021 року, працівник поліції в присутності свідка запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився;

-Постанову серії ЕАО№5183737 від 25 грудня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.126 КУпАП за те, що він 25 грудня 2021 року о 17:57 год. керував транспортним засобом мопед без ДНЗ та без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1 ПДР (а.п.7)

-Постанову серії БАБ №472858 від 25 грудня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 25 грудня 2021 року по вул.Ніжніченкас.Перехрестове, керував мопедом Хонда, який не був зареєстрований в державтоінспекції, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст.121 КУпАП (а.п.8);

-Постанову серії БАБ №472857 від 25 грудня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 25 грудня 2021 року по вул.Ніжніченкас.Перехрестове, керував мопедом Хонда без д.н.з. та без мотошолома, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП (а.п.9).

Надаючи оцінку наведеним доказам, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність скоєння 25 грудня 2021 року ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується змістом постанов про адміністративне правопорушення від 25 грудня 2021 року (а.п.7-9), а також змістом відеозапису з нагрудної відеокамери працівника поліції, що долучений до матеріалів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що з відеозапису, наявного в матеріалах справи, не вбачається, що саме він перебував за кермом транспортного засобу на час його зупинки на вимогу працівників поліції, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується не тільки відеозаписом, але й змістом відповідних постанов про накладення адміністративного стягнення. Будь-яких відомостей, що зазначені постанови оскаржені ОСОБА_1 чи скасовані як незаконні апелянтом не надано.

Більш того, зі змісту наявного в матеріалах провадження відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції на місці зупинки не заперечував факт керування ним транспортним засобом.

Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №171724 від 25 грудня 2021 року, поясненнями свідка ОСОБА_2 (а.п.3), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 25 грудня 2021 року (а.п.5), відеозаписом.

Таким чином, матеріалами провадження в повній мірі підтверджується наявність вини ОСОБА_1 щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Більш того, ОСОБА_1 визнав свою вину у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції.

Посилання апеляційної скарги правопорушника на те, що власну вину він визнав через хвилювання та сподівався на те, що покарання буде пом`якшене у разі визнання ним вини, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає та розцінює їх як обраний ОСОБА_1 спосіб захисту в провадженні. Крім того, визнання вини ОСОБА_1 , в даному випадку, не має вирішального значення для вирішення справи, оскільки вина ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджена наявними в матеріалах провадження доказами.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що описова частина постанови суду першої інстанції не відповідає інформації, викладеній в протоколі, то суд апеляційної інстанції приймає вказані доводи до уваги.

Так, дійсно в постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду та огляду за допомогою спеціального технічного засобу в присутності двох свідків, хоча в протоколі про адміністративне правопорушення ДПР18 №171724від 25 грудня 2021 року зазначений лише один свідок відповідних подій.

Разом із цим, наведений недолік не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 та не змінює фабули адміністративного правопорушення, що наведена в протоколі, адже під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння був присутній свідок ОСОБА_2 . При цьому суд першої інстанції послався на пояснення вказаного свідка як на доказ вини ОСОБА_1 .

Таким чином, зазначений недолік не вказує на істотне порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства. Вказана обставина може бути підставою для виправлення відповідної описки в постанові суду.

Що стосується питання залучення працівниками поліції лише одного свідка до оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, то зазначена обставина не вказує на порушення особами, що уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, вимог процесуального законодавства, адже відповідно до вимог ст.266 КУпАП, залучення двох свідків під час огляду здійснюється лише у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Відповідно до п. 6 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису(а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Враховуючи, що працівниками поліції під час оформлення матеріалів провадження відносно ОСОБА_1 застосовувалися технічні засоби відеозапису, участь свідків під час проведення відповідних процесуальних дій не є обов`язковою.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова Фрунзівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2022 року, є такою, що відповідає вимогам законодавства та винесена на підставі належного дослідження матеріалів провадження.

Таким чином апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Фрунзівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Л.П.Воронцова