Справа № 159/4148/22
Провадження № 3/159/2342/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Волкова Ю.Ф., розглянувши матеріали, що надійшли від Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України (паспорт № НОМЕР_1 , виданий 04.03.2021 органом 0717, РНОКПП НОМЕР_2 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на ТОВ КОМО,

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - Кодекс),

встановила:

12.10.2022 до Ковельського міськрайонного суду Волинської області від Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 Кодексу.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 071608 від 10.10.2022, ОСОБА_1 , ставиться у вину те, що він, 10.10.2022 о 07:42 годині в м. Ковелі по вул. Брестська керував транспортним засобом марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_3 (належність ОСОБА_2 ) у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується проведеним тестом № 00467 із результатом 0,225 %, чим порушив пункт 2.9 «а» Розділу 2 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу.

Допитаний в ході судового розгляду ОСОБА_1 , провину у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 Кодексу не визнав. Пояснив, що алкогольні напої в невеликій кількості вживав напередодні, а 10.10.2022 о 07 годині поїхав автомобілем на роботу. Був зупинений працівниками поліції (без повідомлення причини зупинки), останні запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ. Він погодився на такий огляд, так як був впевнений, що тверезий. Технічний прилад «Алкофор 505» зафіксував результат, яким було визначено рівень алкоголю у видихаючому повітрі 0,225%. Після чого працівником поліції було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 Кодексу. На даний час вважає, що результат тестування, зафіксований приладом» «Алкофор 505», не свідчить про перебування його в стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий результат з урахуванням похибки, знаходився в діапазоні допустимої норми. Додатково зазначив, що на місці зупинки ТЗ він погодився з результатом тестування, оскільки вперше опинився у подібній ситуації, розгубився, а тому діяв як вказували працівники поліції.

Окрім того, ОСОБА_1 подав суду письмове клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 Кодексу. В даному клопотанні вказав на ряд порушень, допущених працівниками поліції при проведенні щодо нього огляду на стан алкогольного сп`яніння та при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення. А саме, вказав на те, що працівниками поліції не було повідомлено йому про причини зупинки ТЗ; перед початком тестуванням на алкоголь за допомогою технічного приладу «Алкофор 505» йому не було надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку даного приладу (також такі документи не долучені до матеріалів справи). Крім того вказав на невідповідність обставин, викладених в протоколі про адмінправопорушення, дійсним обставинам, таких як: зазначення неправильного часу керування ТЗ (в протоколі зазначено, що він 10.10.2022 керував автомобілем о 07:42 годині, в той час як на відеозаписі в цей час він уже проходив огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу, а тому не міг о 07:42 керувати автомобілем); невірне місця вчинення правопорушення (в протоколі зазначено, що він керував ТЗ в м. Ковелі по вулиці Брестській, в той час як він керував автомобілем по вулиці Я.Мудрого в м. Ковелі). Також зазначив про відсутність в матеріалах справи (відеозаписі, долученому до протоколу про адмінправопорушення) доказів факту керування ним транспортним засобом ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_3 . Звернув увагу на незабезпечення працівниками поліції безперервної відеозйомки, що також є недопустимим порушенням.

Просив суд врахувати вищенаведене та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 Кодексу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 280 Кодексу, при розгляді справи про вчинення адміністративного правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд з`ясовує усі обставини справи на підставі наданих пояснень, поданих доказів та наявних матеріалів справи.

Згідно із статтею 251 Кодексу, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 Кодексу.

У відповідності до вимог статті 7 Кодексу, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Крім того, згідно вимог статей 245, 280 Кодексу, завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення їх в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.

Частиною першою статті 130 Кодексу встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності є наявність в його діях складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини Кодексу сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій.

До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення.

В той же час, відсутність хоча б одного з елементів складу адміністративного правопорушення виключає правову відповідальність.

Об`єктивна сторона правопорушення визначається, як сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок та суспільно-небезпечні наслідки діяння.

Диспозиція сформульованої норми частини першої статті 130 Кодексу є бланкетною, а тому при провадженні у справі необхідно з`ясувати, серед іншого, яку норму спеціального закону порушила особа, в чому полягає суть цих порушень із відповідним закріпленням вказаних норм в матеріалах справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 071608 від 10.10.2022, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 «а» Розділу 2 ПДР України, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу.

Пунктом 2.9. «а» Розділу 2 ПДР України визначено, що водієві забороняється, зокрема, керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підставі згаданих норм матеріального права, судом робляться висновки про те, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу, за дійсних обставин справи, є наявність одночасно двох умов: перебування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та одночасне керування транспортним засобом у визначеному стані.

Так, судом було встановлено, а ОСОБА_1 не заперечується факт керування ним 10.10.2022 близько 07:30 години автомобілем марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Проте, досліджуючи матеріали справи, суд звертає увагу на рівень беззаперечності та повноти доведення особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення імперативної умови притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу перебування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

На доведення факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, до матеріалів справи було надано результат тестування ОСОБА_1 на алкоголь за № 000467, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 071608, здійсненого за допомогою приладу «Алкофор 505» та акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

За результами проведеного тестування, приладом Алкофор 505 було визначено вміст парів алкоголю з видихаючого ОСОБА_1 повітря на рівні 0,225%. Вказана обставина не заперечується самим ОСОБА_1 як на місці зупинки ТЗ (зафіксовано на відео), так і в судовому засіданні під час розгляду справи.

Так, підстави та процедура проведення огляду на стан сп`яніння чітко регламентована статтею 266 Кодексу та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі у всіх відмінках Наказ від 09 листопада 2015 року № 1452/735), якою передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а в разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу.

Згідно пункту 7 Розділу II Наказу від 09 листопада 2015 року № 1452/735 передбачено, встановлення стану алкогольного сп`яніння проводиться з використанням поліцейським спеціальних технічних засобів, показання яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

З принципу дії приладу Алкофор 505 слідує, що він фіксує вміст алкоголю не в крові, як це визначено в Наказі від 09 листопада 2015 року № 1452/735, а у видихаючих парах етанолу в повітрі.

Частиною першою статті 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У зв`язку із вказаним, суд вважає за необхідне звернутись до Конвенції про дорожній рух, прийнятої 08 листопада 1968 року (ратифіковану Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року) (далі у всіх відмінках Конвенція про дорожній рух). Згідно із національним законодавством даний нормативний акт є невід`ємною частиною законодавства країни, яка ратифікувала таку Конвенцію (міжнародний договір). При цьому норми міжнародного договору є пріоритетними по відношенню до норм законодавства України.

Відповідно до пункту шостого статті 8 Конвенції про дорожній рух в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках у видихуваному повітрі, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності з національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г., чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг., на літр повітря, що видихається.

В той же час, відповідно до результатів тестування на алкоголь № 000467, здійсненого за допомогою приладу Алкофор 505 було визначено вміст парів алкоголю з видихаючого ОСОБА_1 повітрям на рівні 0,225 проміле, що відповідає допустимій нормі алкоголю, визначеній пунктом шостим статті 8 Конвенції про дорожній рух.

Окрім того, вказаний результат огляду не може свідчити про перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий є в межах похибки, яка відповідно до інструкції з експлуатації приладу «Алкофор 505», що наявна у відкритих джерелах інформації, становить від 0 до 0,25 - +/- 0,025.

Ураховуючи вищевикладене, суд доходить висновків про те, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 071608 результати тестування на алкоголь № 00467, здійсненого за допомогою приладу Алкофор 505 не є беззаперечним доказом перебування ОСОБА_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з пунктом першим статті 247 Кодексу обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Комплексно оцінивши докази та матеріали справи, врахувавши зазначені ОСОБА_1 у клопотанні про закриття провадження у справі недоліки при складанні протоколі про адміністративне правопорушення (неточності у зазначенні дати і місця події), надавши правову оцінку встановленим обставинам, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу.

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Презумпція невинуватості як у загальноправовому, так і в суто процесуальному його значеннях, пов`язується із особою, яка притягується до відповідальності, та її взаємовідносинами із державними органами, їх посадовими особами, зумовленими участю особи у певних процесуальних діях, заходах, де положення презумпції невинуватості убезпечує особу від тиску на неї, покладаючи на компетентні органи обов`язок встановлення істини.

Конституційний Суд України у рішенні від 26лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Вирішуючи спір та встановлюючи істину в справі, суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоб в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву. При цьому, у разі існування сумніву чи неоднозначного трактування певних нормативних актів чи фактичних обставин, слід керуватися принципом in dubio pro reo, тобто тлумачити закон на користь особи, яку обвинувачують у вчиненні правопорушення.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 01 листопада 1996 року за № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

При цьому, суд керується тим принципом, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За відсутності належних та допустимих доказів провини особи, суд доходить висновку про відсутність складу правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 247, 251-252, 256, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення , суддя,

постановила:

Провадження у справі № 159/4148/22 (провадження № 3/159/2342/22) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити, через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської областіЮ. Ф. Волкова