МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 490/2504/22 Головуючий у місцевому судді Дірко І.І.
Провадження № 33/812/177/22 Головуючий у апеляційному суді Темнікова В.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Темнікової В.І.,

за участю: секретаря - Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2022 року , якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 17000 грн,

в с т а н о в и в:

Згідно постанови судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2022 року, 10 червня 2022 року близько 11:58 год. ОСОБА_1 по вул. Озерна в районі будинку №13-Б в м. Миколаєві керував транспортним засобом марки "ЧЕРІ" номерний знак НОМЕР_1 в порушення п. 2.9 "а" ПДР в стані алкогольного сп`яніння.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі - 520 грн.

Не погоджуючись з постановою судді, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову як винесену з порушенням закону - ігноруванням аргументів захисту, та закрити справу стосовно нього за відсутністю в його діях складу правопорушення за ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що 12.09.2022 ним було подано до суду письмове клопотання з запереченнями на складений адміністративний матеріал. Проте, суд першої інстанції, на думку апелянта, фактично проігнорував його, зокрема, суд проігнорував практику апеляційного суду за абсолютно ідентичними обставинами.

Вказує, що події порушення немає, бо автомобіль стояв припаркований, а він не керував ним з вчорашнього вечора. Доказів зворотного немає, окрім письмової вільної творчості поліцейських, що на його думку, не є доказом за роз`ясненням ВСУ від 15.04.2020 року № 489/4827/16, а жодних справжніх, об`єктивних доказів немає. Проте, суд першої інстанції зазначив, що хоча доказів зупинки та керування немає, проте, ніби то, в розмові з полісменами він не говорив на камеру, що не керував. Тому, вважає, що суддя першої інстанції напевне забув про статтю 63 Конституції та про те, що відео не повне і чому не надано повне відео, всупереч Інструкції, теж не відомо.

Посилання суду на рапорт поліцейського як на доказ, на його думку, є незаконним, бо з правової позиції, висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року № 489/4827/16 вбачається, що свідчення службової особи - інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Крім того, зазначає, що з огляду на ч. 5 статті 266 КУпАП процедура огляду є недійсною, бо огляд на стан сп`яніння повинні були провести спочатку на місці стоянки його авто, а вже потім везти його до лікаря у разі незгоди з результатом. Проте вказаний аргумент захисту судом першої інстанції було проігноровано взагалі.

Вважає, що поліцейські приховали повне відео, чим прямо порушили п. 5 Інструкції за Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026.

Посилається на те, що лікар використав алкотестер Drager Alcotest 6810, що нормативно не допущений до роботи з 2015 року, бо сертифікація його сплила і не продовжувалася. Про що, ще в 2017 вказано апеляційним судом у справі 520/9089/17.

Більш того, немає чека-роздруківки тестеру, а він повинен бути, бо має важливу інформацію про дату калібрування приладу відповідно до Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», п.10. абз.4. Крім того, відповідно Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" п.10. абз.4 якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, вказує, що його не відсторонили від керування, а просто відпустили їхати далі. Це побічно доводить, що він і не керував (постанова від 18.07.19 у повністю аналогічній справі № 360/1313/19).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно п. б) ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не зазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору - заборонено і тягне відповідальність судді.

Апелянт зауважує про недбалість суду, а саме не зазначення мотивів відхилення суддею доводів захисту - про що зазначено в акті ВРП: № 3186/2дп/15-18, від 22.10.2018, що є в загальному доступі на сайті цього органу.

Вважає, що виходячи зі змісту постанови фактично справа не розглядалася, замість цього суд просто виготовив постанову з шаблону на скору руку. Постанова не мотивована і явно не відповідає реальним обставинам справи та наявним доказам. В постанові майже немає власного смислу - одні абстрактні цитати законів. Тому вважає винесену постанову незаконною.

Щодо подій які відбувались, апелянт вказує, шо автомобіль стояв припаркованим, він повернувся за речами, побачив поліцейських. Майже пішов, але один з них підійшов до нього та одразу запропонував огляд. Він погодився, бо погрожували «покаранням за відмову». Працівники поліції сказали, що тестеру немає та кудись повезли, оголосили п`яним, повернули до авто та відпустили. Від керування не відсторонювали, бо він і не керував.

Вважає, що поліцейські не намагалися встановити обставини справи, покарати порушника - а тільки виконати план по протоколах, що буває досить часто.

Вказує, що давно вже не керував автомобілем на момент, коли з`явилися інспектори поліції і оформили протокол. І вже точно не керував авто після вживання спиртного. Доказів зворотного немає. В правовій позиції, висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року № 489/4827/16 вбачається, що свідчення службової особи - інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Також зазначає, що згідно ч.2 ст.62 Конституції України він не зобов`язаний доводити свою невинність. При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу того, що він керував автомобілем в нетверезому стані.

Згідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008р., далі - Постанова), судам слід враховувати, що відповідальність за cт.130 КпАП на стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Таким чином, оскільки ніяк не доводяться матеріалами справи подія і склад правопорушення (те, що саме він керував автомобілем), вважає, що справа підлягає закриттю, тому що згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за таких обставин за відсутні події і складу адміністративного правопорушення.

Посилаючись на зміст cт. 251 КУпАП, категорично наполягає на тому, що неприпустимо приймати рішення по справі, спираючись лише на безпідставні, формальні записи в протоколі «водій» і «керував», сам по собі протокол не може бути доказом, тому що викладався інспектором по його волі і фантазії. Протокол в частині управління машиною нічим не підтверджується.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вказує, що в судовій практиці часті випадки, коли суд приймає рішення при подібних обставинах формально, за принципом «є протокол - значить винен + нетверезий - значить їхав». Але такі рішення явно не обґрунтовані, не підтверджені доказами (постанова Апеляційного суду м. Києва у справі 752/14164/16-п від 04.11.16, постанова Апеляційного суду м. Києва у справі 756/9622/16-п от 11.10.16).

Проаналізувавши положення ст.266 КУпАП, вважає, що був порушений порядок огляду, передбачений ст.266 КУпАП, оскільки огляд на місці не проводився, йому відмовили в ньому, а тому проведений огляд на стан сп`яніння вважається недійсним. Таку правову позицію підтримують суди України (Апеляційний суд м. Києва справа №756/14244/15-п, Деснянський районний суду м. Чернігова справа № 750/12867/19) .

Також вказує, що надане суду відео поліції не тільки неповне, а взагалі неінформативне, що є прямим порушення Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів (справа №752/25146/19 від 12.05.2020, справа 761/20376/21 від 06 серпня 2021 року, справа 492/1167/20 від 05 листопада 2020 року.

Крім того, газоаналізатор (алкотестер) Drager Alcotest 6810 нормативно не допущений до роботи (справа 520/9089/17 від 27.12.17 ), про що свідчить постанова Апеляційного суду Одеської області.

Отже, статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі Барбера, Месеґе і Хабардо проти Іспанії (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain», рішення від 6 грудня 1988 року, серія А, №146, п.77) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не керувалися упередженою думкою про те, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; необхідність доказування переважає в обвинуваченні, а сумнів тлумачиться на користь цієї особи.

Тож, відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. А працівниками поліції не доведено належними та допустимими доказами, що суперечить, нормам чинного законодавства .

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно із пунктом 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушень, передбачених ч. 1 статті 130 КУпАП.

Так, згідно ч. 1 ст.130КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оскаржена постанова судді не відповідає наведеним положенням закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 13 вересня 2022р. зазначено, що 10 червня 2022 року близько 11:58 год. ОСОБА_1 по вул. Озерна в районі будинку №13-Б в м. Миколаєві керував транспортним засобом марки "ЧЕРІ" номерний знак НОМЕР_1 в порушення п. 2.9 "а" ПДР в стані алкогольного сп`яніння.

Даною постановою ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, за результатами розгляду справи суд першої інстанції вважав доведеним як факт керування ним транспортним засобом, так і факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

До такого висновку суд, як зазначено в постанові, дійшов на підставі досліджених ним під час розгляду справи доказів, а саме: рапорту працівника поліції Марченка А.С., висновку медичного огляду та відеозапису з нагрудних камер патрульних поліцейських.

Однак, поза увагою місцевого суду залишилось те, що визначальними для кваліфікації діяння за ст.130 КУпАП, є не тільки факт перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, а й встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, оскільки суб`єктом зазначеного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

Отже, обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом, адже відповідно до диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, отже зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП України не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим із того моменту, коли він почав рухатись.

Проте в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом, зазначаючи, що він не керував транспортним засобом з вчорашнього вечора, а автомобіль стояв припаркованим, що він повернувся за речами, побачив поліцейських. Майже пішов, але один з них підійшов до нього та одразу запропонував огляд. Він погодився, бо погрожували «покаранням за відмову». Працівники поліції сказали, що тестеру немає та кудись повезли, оголосили п`яним, повернули до авто та відпустили.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судом був досліджений відеозапис з місця правопорушення. На відеозаписі відсутній факт зупинки транспортного засобу та навіть початок спілкування працівників поліції з водієм, про що зазначив і суд першої інстанції в постанові від 13.09.2022р. Відеозапис починається з моменту спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, під час якого працівники поліції запропонували ОСОБА_1 вийти із автомобіля та пересісти на пасажирське сидіння, також працівниками поліції було оглянуто транспортний засіб та встановлено особу ОСОБА_1 . На питання працівника поліції «чи вживав він щось?», він відповів відмовою, та працівниками поліції одразу було запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження огляду. В медичному закладі ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою "Drager "Alkotest 6810", результат якого склав 1,29 проміле, також ОСОБА_1 здав сечу на стан сп`яніння, та його оглянув лікар. В результаті проведеного огляду лікар видав висновок, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, на відеозаписі не зафіксовано факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а також його зупинки працівниками поліції.

Зафіксоване на відеозаписі спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, яке тривало більше години, під час якого він не повідомляв їх про те, що не керував транспортним засобом, що автомобіль стояв припаркованим, а він повернувся за речами, на яке посилався як на доказ суд першої інстанції, також не можна вважати належним доказом керування автомобілем, оскільки на вказаному відеозаписі він не разу і не підтвердив, що керував автомобілем або ж звідкись їхав.

Посилаючись на рапорт працівника патрульної поліції, відповідно до якого транспортний засіб марки "ЧЕРІ" номерний знак НОМЕР_1 був зупинений працівниками поліції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 біля будинку №13-Г по вул. Озерній в м. Миколаєві, а під час спілкування з водієм були виявлені ознаки сп`яніння у вигляді запаху з порожнини роту, як на доказ, суд першої інстанції помилково зазначив, що він був складений працівником поліції ОСОБА_2 та не врахував, що даним працівником поліції був ОСОБА_5 , яким був складений і протокол про адміністративне правопорушення, в якому було викладено опис обставин, установлених ним при підготовці адміністративної справи.

Відповідно до ч.1 ст. 272 КУпАП свідком у справі про адміністративне правопорушення може бути кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

При цьому, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах.

За такого, працівника патрульної поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не можна вважати особою, у якої відсутня юридична зацікавленість у вирішенні справи, а його пояснення чи рапорт щодо обставин складання протоколу достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи.

При цьому апеляційний суд враховує правову позицію, викладену в постанові КАС Верховного Суду від 29.04. 2020р. у справі № 161/5372/17.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

В даному випадку рапорт працівника патрульної поліції не узгоджуватись з іншими доказами у справі, зокрема, відеозаписом, а тому відсутні підстави для визнання його достовірними та достатніми доказами для висновку про винуватість особи.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 10 червня 2022 року серії ААБ № 325446, в якому викладені обставини вчинення правопорушення, він підписаний ОСОБА_1 , проте в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що пояснення він «надасть в суді».

За такого не можна стверджувати, що ОСОБА_1 , підписуючи протокол про адміністративне правопорушення, беззаперечно визнав обставини, зазначені в ньому.

Інші докази, які підтверджують факт керування транспортним засобом в матеріалах справи відсутні.

Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи, оскільки ч. 2 ст. 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, апеляційний суд відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту що, ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.

При цьому апеляційний суд враховує, що автомобіль, яким нібито керував ОСОБА_1 був виявлений працівниками поліції на стоянці автотранспорту, а пояснення ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом, а повернувся до нього за речами, не спростовані належними та допустимими доказами у справі.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 10 червня 2022р. близько 11:58год. по вул. Озерна в районі будинку №13-Б в м. Миколаєві керував транспортним засобом марки "ЧЕРІ" номерний знак НОМЕР_1 .

Крім того, апеляційний суд враховує, що підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП, Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція №1452), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі - Порядок).

Так, відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Пункт 3 зазначеного Порядку також передбачає можливість проведення огляду як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров`я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п.7,8 Порядку).

Проте, Інструкція «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 р., яка визначає саму процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду, деталізує процедуру такого огляду у залежності від виду сп`яніння.

Так, розділ 2 зазначеної Інструкції визначає порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів.

В той же час п.12 розділу 2 даної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пункт 4 розділу 1 Інструкції визначає ознаки саме наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на відміну від п.3 розділу 1 Інструкції, який визначає ознаки алкогольного сп`яніння.

А відповідно до положень п.7 розділу 3 Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.

Пунктом 15 розділу 3 Інструкції передбачено, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку (п.16,17 р.3 Інструкції).

Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма». Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я ( п. 18,19 р.3 Інструкції).

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними ( п.22 р.3 Інструкції).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що у разі наявності у поліцейського підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, огляд такого водія поліцейським на стан сп`яніння на місці із використанням спеціальних технічних засобів не проводиться, а водій в обов`язковому порядку направляється до найближчого закладу охорони здоров`я для встановлення того, чи перебуває він в стані наркотичного сп`яніння та проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, а у разі наявності у поліцейського підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного сп`яніння, огляд водія проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу і тільки у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 395, складеного о 12:30 год. 10.06.2022, ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився в КНП «МОЦПЗ» МОР лікарем наркологом ОСОБА_6 .

Проте, з відеозапису з нагрудних камер патрульних поліцейських вбачається, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а одразу запропонували йому проїхати до медичного закладу для проходження огляду. В медичному закладі ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою "Drager "Alkotest 6810", результат якого склав 1,29 проміле, також ОСОБА_1 здав сечу на стан сп`яніння, та його оглянув лікар. В результаті проведеного огляду лікар видав висновок, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.

Слід зазначити, що відповідальність ч.1 ст. 130 КУПАП настає лише у випадку дотримання встановленого законом порядку та процедури проведення огляду.

Тобто, вказана норма являється бланкетною, яка відсилає до інших нормативних актів. В даному випадку відсилає до нормативних актів, якими встановлюються порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 суд не звернув увагу на недотримання працівниками поліції зазначених вимог закону та Інструкції щодо порядку огляду водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Між тим, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 10 червня 2022 року серії ААБ № 325446 та відеозапису з нагрудної камери поліцейського, в порушення вказаних вимог закону, працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не вказано також, які об`єктивні обставини змусили працівників поліції вимагати від водія проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Проаналізувавши зазначені обставини та наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що працівники поліції порушили процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, оскільки відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, або що він відмовився пройти такий огляд.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Таким чином, у зв`язку з недотриманням працівниками поліції вимог закону щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, висновок суду про порушення положень п. 2.9 а ПДР України є недійсним.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 р. по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України, відповідно до якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є неправильними, оскільки в суді не доведено належними та допустимим доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку із викладеним постанова судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю із підстав, передбачених п.1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.

В той же час, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, проте, що газоаналізатор алкотест "Drager" 6810, нормативно не допущений до роботи, виходячи з наступного.

Так, п. 1 та п. 3 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року, передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Пункт 9 розділу ІІІ Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 передбачає можливість використання також в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтвердженої сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність", який набрав чинності 01.01.2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається. Пунктом 1 статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність" не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року.

Відповідно до листа (який є публічно доступним) заступника директора Українського медичного центру сертифікації МОЗ України № 45 від 18 січня 2018 року на запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, використання медичних виробів "Газоаналізатори Alkotest Drager №6810", які були завезені та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10 лютого 2010 року по 10 лютого 2015 року, є можливим, за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування), що підтверджує вірність результатів вимірювання.

Наказом МВС України від 1 березня 2010 року №33, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 березня 2010 року за №262/17557, частиною 3 встановлено перелік спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння: газоаналізатор "AlcoQuant 6020"; газоаналізатор "Alcotest 6510"; газоаналізатор "Alcotest 6810"; газоаналізатор "Alcotest 7410 Plus com"; прилад спеціалізований визначення концентрації парів етанолу в повітрі, що видихається, "Алконт 01".

В Державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки, Газоаналізатор Drager Alkotest, в тому числі 6810 включений до вказаного переліку під № У 788-14.

Крім того, згідно з наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року №1529 "Про державну реєстрацію медичних виробів" Газоаналізатор Drager Alkotest має свідоцтво про державну реєстрацію №14455/2914, у якого необмежений строк дії.

Виробник Drager Safety AG & Co. KGaA Revalstrasse 1/23560 Lubek Germany, що відповідає реєстраційним матеріалам, згідно з наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29.12.2014 №1529 внесений до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволений для застосування на території України.

Посилання апелянта на лист Українського медичного центру сертифікації МОЗ України від 31.01.2018р. як на доказ є необґрунтованим, так як суду надана не завірена належним чином копія цього листа, яка видавалася іншому захиснику по іншій справі та містить інформацію станом на 2018 рік.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що строк дії свідоцтва про державну реєстрацію газоаналізатор Drager Alkotest 6810 закінчився, що він відсутній у державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, є припущенням апелянта.

За такого, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 було проведено за допомогою не сертифікованого приладу газоаналізатор Drager Alcotest 6810, термін повірки (калібрування) якого сплинув на час огляду.

Безпідставними є також ствердження в апеляційній скарзі про те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом, а просто відпустили їхати далі, оскільки факт передачі керування транспортного засобу іншому водію зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого, коли ОСОБА_1 повідомили про те, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та не може далі керувати автомобілем, працівники поліції запропонували йому покликати іншого водія, чим він і скористався, коли ОСОБА_1 з працівниками поліції повернулись на місце зупинки транспортного засобу інший водій вже був біля автомобілю. Цій особі роз`яснили, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не має права далі керувати автомобілем, а тому керування автомобілем требо передати, на що інший водій погодився.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік - скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.І. Темнікова