Справа № 308/2365/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
31.10.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 травня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , гр. України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Згідно постанови, 01.03.2020 о 23 год 23 хв у м. Ужгород, по вулиці Легоцького, 31, водій ОСОБА_1 , будучи учасником ДТП, керувала т.з. марки «OPEL REKORD 2.0» з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушена координація рухів, зіниці очей не реагують на світло, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовилась у присутності двох свідків, чим порушила вимоги передбачені п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР ), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні: направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський не направляв водія до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння; акт огляду водія на стан сп`яніння; висновок результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного або іншого сп`яніння щодо особи у матеріалах справи відсутні. Окрім того вказує на те, щодо суд не взяв до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, а також те, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення повинен бути направлений на доопрацювання посадовій особі, яка його склала. Також зазначає, що справа розглянута за її відсутності, судом не викликано апелянта на розгляд справи, у зв`язку із чим апелянт був позбавлений можливості заявляти клопотання про виклик свідків, про ознайомлення з матеріалами запису в повному обсязі, окрім того ОСОБА_1 отримала оскаржувану постанову лише 27.05.2020. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що пропущений строк на апеляційне оскарження судового рішення слід поновити, апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якої, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги і те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку SMS-повідомлення від 20.05.2022, яка міститься у матеріалах справи; заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на інший термін ОСОБА_1 не подавала. Окрім цього апеляційний суд враховує і те, що розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема: 27.07.2020 (а. с. 30), 12.11.2020 (а. с. 36), 11.03.2021 (а. с. 41), 22.09.2021 (а. с. 43), 26.01.2022 (а. с. 45), 19.05.2022 (а. с. 46), при цьому доказів про поважність причин своєї неявки до суду ОСОБА_1 не надала.
Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 була обізнана з тим, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває справа про адміністративне правопорушення щодо неї. Про те, що справа, призначена до розгляду у суді першої інстанції на 07.05.2020 ОСОБА_1 була надіслана судова повістка про виклик до суду, також її було повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а. с. 19). З оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 до суду не з`явилась, жодних заяв та клопотань про відкладення судового засідання на інший день не подавала. При цьому, у матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що копію оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 отримала 27.05.2020, що підтверджується відомостями, які містяться на форзаці останньої сторінки матеріалів справи. Тому, апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апелянтки про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що ці вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки її винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених судом першої та апеляційної інстанції доказів.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №366320, 01.03.2020, о 23 год 23 хв, у м. Ужгород, водійка ОСОБА_1 , будучи учасницею ДТП, керувала автомобілем марки «OPEL REKORD 2.0» з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушена координація рухів, зіниці очей не реагують на світло, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водійка відмовилась у присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердила, що викладені у протоколі обставини мали місце 01.03.2020 за її участі, копію протоколу отримала, відомості щодо її особи правильні.
Відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підтвердили свідки події, громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які цей факт засвідчили у своїх поясненнях (а. с. 2, 3).
Розпискою ОСОБА_1 підтверджено, що вона підтверджує факт залишення на зберігання транспортного засобу марки «OPEL REKORD 2.0» д. н. з. НОМЕР_1 за адресою: вул. Легоцького, 31, у місті Ужгороді (а. с. 4).
Вказані у протоколі обставини підтверджуються й іншими доказами, а саме: письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а. с. 8-10), відеоматеріалом, який міститься на DVD-диску, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Так, на відеозаписі відображено, що на пропозицію працівників поліції пройти освідування у закладі охорони здоров`я водійка ОСОБА_1 категорично відмовилась, у тому числі факт відмови підтвердила у присутності двох свідків (а. с. 12).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні нею передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що лейтенант поліції ОСОБА_4 була упереджена при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та інших процесуальних документів, які містяться у матеріалах справи.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або сумніватись у правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - відсутні, оскільки останні були ознайомлені з їх обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх пояснення є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного та наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке ґрунтується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Таким чином норми ПДР встановлюють у першу чергу обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.
Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водійка ОСОБА_1 відмовились від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Факт вчинення водійкою ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, її письмовими поясненнями та поясненнями двох свідків, відеоматеріалом, що є достатніми та безумовно підтверджують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд оцінює критично твердження апелянтки про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП з огляду на таке.
Апеляційний суд вважає ці твердження безпідставними, оскільки під час розгляду апеляційної скарги не встановлено фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, яка чітко регламентує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Апеляційний суд визнає, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам вищевказаної статті. Разом з тим, апеляційний суд враховує і те, що будь яких зауважень, скарг чи пояснень з приводу змісту протоколу про адміністративне правопорушення під час його складання ОСОБА_1 не висловлювала, навпаки, своїми підписами засвідчила, що зі змістом процесуального документу ознайомлена, копію його отримала.
Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські не дотрималися вимог закону при направленні ОСОБА_1 на освідування. Відхиляючи твердження у цій частині, суд апеляційної інстанції вважає, що докази, які містяться у матеріалах справи підтверджують те, що поліцейські діяли виключно у відповідності до приписів ст. 266 КУпАП та згідно з вимогами Інструкції. Так, з протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що за наявності ознак наркотичного сп`яніння у водійки ОСОБА_1 , а саме: порушення координації рухів, зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, поліцейські запропонували їй пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак, ОСОБА_1 категорично відмовилась від освідування у присутності двох свідків. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України, водій не має право, а повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Апеляційним судом визнаються необґрунтованими та безпідставними твердження ОСОБА_1 про те, що відсутність направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння свідчить про те, що поліцейський не направляв водійку до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Відхиляючи твердження в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим вважає, що відсутність вказаного направлення не є доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 приписів передбачених п. 2.5 ПДР України та є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. Отже, у контексті цього, апеляційний суд враховує той факт, що направлення для проходження відповідного огляду надається у разі згоди водія пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження освідування. З цих підстав суд апеляційної інстанції не бере до уваги і доводи ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутній акт огляду водія на стан сп`яніння; немає висновку результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного або іншого сп`яніння щодо особи.
Апеляційний суд, враховуючи вищевикладене, вважає, що сумнівів у тому, що ОСОБА_1 не виконала законну вимогу працівників поліції пройти освідування на визначення стану наркотичного сп`яніння, не виникає. Жодних доказів про те, що протокол має ознаки фальсифікації з боку поліцейських, апелянткою не надано ні суду першої інстанції, таких не додано і до апеляційної скарги.
Апеляційний суд бере до уваги правову позицію, викладену у рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, де Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодилась нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно зі встановленими нормами закону.
Переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано. Будь яких додаткових доказів на спростування висновків суду першої інстанції крім тих, які були досліджені судом першої інстанції, апелянткою не надано.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнана винуватою у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на неї накладено згідно зі ст. ст. 33- 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушниці, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавила себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН