Справа №949/1047/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року м.Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Отупор К.М., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 роз`яснені.

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №0062209 від 20 серпня 2022 року, ОСОБА_1 20 серпня 2022 року о 00 год. 44 хв. у с. Залужжя по вул. Центральна керував автомобілем марки Skoda Superb, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора "Drager" №6810, що підтверджується тестом №2964 від 20 серпня 2022 року, результат якого становить 1,87 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні даного правопорушення не визнав та заперечив обставини, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, 11 жовтня 2022 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 , які останнім були підтримані в ході розгляду справи.

Отже, з вказаних письмових заперечень вбачається, що вину у вчиненому не визнає в повному обсязі та просить суд закрити провадження у зв`язку з відсутністю всіх елементів складу адміністративного правопорушення, зокрема об`єктивної сторони і, як наслідок, його вини виходячи з того, що транспортним засобом він не керував.

Вказує, що відбувся збіг несприятливих для нього обставин, які полягали в наступному.

20 серпня 2022 року він запросив друзів додому на святкування. після того, як усі розійшлися, він вийшов на вулицю зателефонувати до його дівчини. Так як було прохолодно, то він сів у автомобіль, яка була припаркована на узбіччі дороги неподалік будинку. Через пару хвилин він побачив рух автомобіля, включив світло, після чого до нього одразу під`їхав патрульний автомобіль поліції. Представники поліції одразу пред`явили вимогу показати водійське посвідчення, яке так і не повернули. У подальшому працівник поліції почав вимагати проведення огляду на виявлення алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора. Факт сп`яніння він не заперечував, тому і погодився на такий огляд, так як був беззаперечно впевнений, що жодних порушень ПДР він не вчиняв, оскільки не керував транспортним засобом, а просто сидів у автомобілі. За результатом огляду він написав свої пояснення у протоколі, однак сам протокол про вчинення адміністративного правопорушення йому вручено не було, так само як і не було залучено свідків, що, на його думку, можна розцінювати як свавілля зі сторони представників поліції.

Водночас, ОСОБА_1 у своїх поясненнях наголошує на тому, що об`єктивна сторона зазначеного правопорушення, яке йому інкримінують, полягає саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП передбачає навмисну форму провини.

Зокрема посилається на ст. 266 КУпАП та п. 4 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 року №1395, які вказують на те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів проводиться працівником поліції у присутності двох свідків, а до протоколу мають долучатися письмові пояснення даних свідків.

Тому наголошує, що жодних свідків вказаного інциденту працівниками поліції залучено не було.

За таких обставин, ОСОБА_1 стверджує, що як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і в матеріалах справи загалом, відсутні докази, які свідчили б, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а лише наявний висновок про факт його алкогольного сп`яніння. При цьому, інкримінована йому стаття не передбачає відповідальності осіб, які маючи ознаки алкогольного сп`яніння, але при цьому не керують транспортним засобом, або транспортний засіб не рухається, а припаркований.

Таким чином, його вина є недоведеною, оскільки єдиний доказ вчинення ніби то ним адміністративного правопорушення протокол про адміністративне правопорушення не може розглядатися як беззаперечний доказ, а тому вважає, що відсутній склад даного правопорушення у його діях.

У зв`язку із застосуванням принципу презумпції невинуватості, саме інспектор поліції, як особа, яка виявила факт адміністративного правопорушення, повинен зібрати докази наявності події і складу адміністративного правопорушення, винуватості особи, тобто довести наявність законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та з`ясувавши повно, всебічно, об`єктивно усі обставини справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Зі змісту п. 2.9а Правил дорожнього руху вбачається, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність в тому числі і за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Цією ж постановою Пленуму визначено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, як докази вини про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №062209 від 20 серпня 2022 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 20 серпня 2022 року з якого вбачається, що у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння як запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, був проведений огляд на стан сп`яніння результат якого становить 1,87 ‰; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння в КНП "Дубровицька ЦРЛ" в якому відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 виявив бажання провести огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, а також результат тесту для вимірювання рівня алкоголю в організмі, за допомогою газоаналізатора "Drager" №6810, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 рівень алкоголю в організмі складає 1,87 ‰., що за ступенем інтоксикації є сп`янінням середнього ступеня.

Крім того, беззаперечним доказом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є диск із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який долучено до матеріалів адміністративної справи.

Під час перегляду диску із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського встановлено, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем марки Skoda Superb, номерний знак НОМЕР_1 у зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення день та час та був зупинений працівниками поліції на місцевості, яка не є населеним пунктом, оскільки на ній відсутні житлові будинки, що, у свою чергу, спростовує твердження ОСОБА_1 про те, що автомобіль знаходився припаркованим на узбіччі дороги біля його будинку.

Працівники поліції виявили у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння і запропонували йому пройти огляд на визначення стану сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора, так і проведення такого огляду у медичному закладі. З даного відеозапису чітко видно, як водій ОСОБА_1 погодився пройти даний огляд на місці зупинки транспортного засобу та здійснив продув у трубку. З результатом огляду ОСОБА_1 погодився, оскільки не заперечував вживання алкогольних напоїв, після чого запропонував поліцейським домовитися на місці без складання протоколу на що він був попереджений про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди. Після цього поліцейські ознайомили водія ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення, з яким він погодився, так як будь-яких заперечень не висловлював.

При цьому, з даного відеозапису чітко вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, які вказані поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення. Також вказаний відеозапис підтверджує факт відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Отже, зважаючи на наявність диску з відеозаписом адміністративного правопорушення, присутність двох свідків під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння виключається, що підтверджується вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Тому посилання ОСОБА_1 на вказану норму Закону як вимогу на обов`язкову присутність двох свідків під час огляду на стан сп`яніння є безпідставним та таким, що суперечить діючим нормам законодавства.

Крім того, слід врахувати, що за змістом ст. 266 КУпАП та п. 7 розділу І "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, результати огляду, проведеного поліцейськими з використанням спеціальних технічних засобів, можуть підтверджувати факт перебування особи - водія транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння за умови погодження водія з цими результатами, а в разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного поліцейськими, поліцейські направляють особу на огляд до найближчого закладу охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_1 після проведення йому огляду на стан сп`яніння на місці зупинки погодився з результатами огляду і будь-яких заперечень не висловив, що підтверджується вищевказаними актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до закладу охорони здоров`я, а також відтвореним у судовому засіданні відеозаписом даної події.

За таких обставин у поліцейських не було підстав для доставлення водія ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду, а тому результати проведеного ними огляду водія є підтвердженням факту перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, вказані у письмових поясненнях ОСОБА_1 обставини справи та надані ним пояснення у судовому засіданні, не відповідають дійсності та вводять суд в оману щодо неправомірних дій поліцейських, невиконання ними вимог Закону та дійсних обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зважаючи на вказане, вважаю, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР, є достовірними та допустимими доказами.

До того ж, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, результатів такого оскарження, як і не містять доказів, які б спростовували вину ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчиненню адміністративний правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні усі ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а його вину у вчиненому правопорушенні, в тому, що він керував транспортним засобом перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, доведено повністю.

При накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 скоїв грубе правопорушення, яке у випадку його не виявлення працівниками поліції, могло потягнути за собою тяжкі наслідки.

Правилами дорожнього руху України встановлено, що водій, це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Як вбачається з довідки ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, яка наявна у матеріалах справи, згідно ІПНП ОСОБА_1 посвідчення водія отримував.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_1 , а також з метою його виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, буде доречним застосувати, щодо нього стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки таке стягнення повністю досягне мети його застосування.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору не відноситься, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 40-1, 284, 287, 294, 308 КУпАП

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

(Реквізити для сплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у Рівненській області/21081300, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38012494, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0017001, призначення платежу: адміністративний штраф (ПІП), протокол серії ААД №062209).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України:

отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106;

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

рахунок отримувача: UA0026001;

код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 34000 грн. (тридцять чотири тисячі гривень).

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Отупор К.М.