Справа № 145/518/22
Провадження № 33/801/859/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Жикевич В. П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифі-каційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, проживаю-чого у АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 16 лютого 2022 року серії ААБ № 243780, складеним поліцейською СРПП ВП № 2 Вінни-цького РУП старшим сержантом поліції Рекутою Н. П., по вул. Соборній у м. Гнівані Вінницького району Вінницької області, увечері 16 лютого 2022 року о 19.40 годині у м. Гнівань по вул. Соборній водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Стан сп`яніння визначений лікарем-наркологом у медичному закладі м. Вінниці Комунальному некомерційному підприємстві «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради». Своїми діями водій порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністратив-ного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції від 03 жовтня

2022 року, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану постанову скасувати, закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Вважаючи оскаржувану постанову суду ухваленою за неповного дослідження обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 зазначив наступне. 16 лютого 2022 року він з друзями зустрілися випити пива на АЗС. Свій автомобіль він зали-шив на паркувальному майданчику біля АЗС та того вечора за кермо сідати не збирався. Працівники поліції зустріли його на АЗС, запропонували сісти в авто і повезли на огляд на стан сп`яніння. Жодних доказів щодо керування ним транспортним засобом матеріали справи не містять. При цьому судом безпід-ставно не враховані покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , натомість враховані покази ОСОБА_5 , хоча жодних обставин суду вона не повідомила, адже їх не пам`ятає. Скаржник звертає увагу на неврахування судом, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначене точне місце зупинки, а також надкороткі проміжки часу між часом керування автомобілем, направленням на огляд та проведенням огляду ОСОБА_1 , що є фактично неможливим. При цьому у матеріалах справи відсутнє направлення водія на огляд до медичного закладу та відеозапис щодо події 16 лютого 2022 року. Твердження суду про те, що він був присутнім при складанні протоколу та мав можливість заявити про свої заперечення не відповідають дійсним обставинам, оскільки протокол у присутності ОСОБА_1 не складався, а про його наяв-ність він дізнався після отримання виклику до суду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , як особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, його захисника адвоката Жикевич В. П., дослідивши матеріали цієї справи, проаналізувавши наявні в ній докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд перегля-дає справу у межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопору-шення від 16 лютого 2022 року серії ААБ № 243780, складеного по вул. Соборній у м. Гнівані Вінницької області, слідує, що о 19.40 годині 16 лютого 2022 року у м. Гнівані по вул. Соборній водій ОСОБА_1 керував автомо-білем «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкоголь-ного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проведений у медичному закладі Кому-нальне некомерційне підприємство «ЦТЗ «Соціотерапія» Вінницької обласної ради». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 Правил дорож-нього руху. До матеріалів справи доданий власне сам висновок КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» від 16 лютого 2022 року № 0205, де результат огляду свідчить про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольно-го сп`яніння: алкотест 6820 - 1,45‰, 1,76‰.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопо-рушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, накладаючи на нього визначене санкцією інкримінованої йому норми закону адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина особи цілком доведена матеріалами справи.

За викладених фактичних, об`єктивних обставин у цій справі з висновком судді суду першої інстанції належить погодитися. У діях ОСОБА_1 наяв-ний склад правопорушення, його вірно та обґрунтовано визнано винним за частиною першою статті 130 КУпАП.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП особа несе відповідаль-ність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засо-бом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарсь-ких препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препа-ратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердже-ним постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алко-гольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоро-в`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою у Мініс-терстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, встановлений чіткий алгоритм дій щодо проведення огляду водія на стан алкогольного ( іншого ) сп`яніння і оформлення його результатів. Відповідно до пунктів другого, четвертого, шостого розділу 1 цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваже-ного підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алко-гольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координа-ції рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарв-лення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспор-тного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандар-том; лікарем закладу охорони здоров`я ( у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеці-альну підготовку ). Встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами згаданої Інструкції.

Як слідує з матеріалів цієї адміністративної справи, медичний огляд ОСОБА_2 проводився у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради». Згідно з висновком від 16 лютого 2022 року № 0205 водій ОСОБА_1 за результа-тами огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Оскаржуючи постанову суду, ОСОБА_1 вказує на відсутність у мате-ріалах справи направлення для проходження медичного огляду та відеозапису з нагрудної камери поліцейського, що свідчить про порушення вимог законодав-ства та є підставою для скасування судового рішення. Однак, із такими довода-ми скарги погодитися неможливо, оскільки направлення для проходження огля-ду це, у першу чергу, документ, на підставі якого працівники медичного закла-ду проводять огляд особи. У матеріалах справи наявний висновок за резуль-татами медичного огляду, підписаний лікарем-наркологом, з якого убачається, що ОСОБА_1 направлений на огляд заступником начальника СРПП ВП № 2 Вінницького РУП капітаном поліції Довгалюк О. В. о 19.55 годині. На спрос-тування доводів скаржника це свідчить про дотримання працівниками поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алко-гольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. Сама по собі відсут-ність у матеріалах справи направлення у визначеній формі у даному випадку не спростовує факту дійсного проведення медичного огляду та виявлених резуль-татів за даними лабораторного дослідження. Крім того, сам бланк направлення ( додаток 1 до Інструкції ) не містить будь-яких даних щодо перебування водія у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим суд вважає, що відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення поліцейськими порядку направлення водія для огляду на стан сп`яніння. Від-сутність відеозапису також не є підставою для скасування постанови суду пер-шої інстанції, оскільки такий запис відповідно до статті 266 КУпАП у разі проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі не є обов`язковим.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність керування скаржником тран-спортним засобом на увагу не заслуговують, оскільки такі цілком спростову-ються наявними у справі доказами, які жодним чином не спростовані ОСОБА_6 .

Відтак, апеляційний суд приходить до переконання, що докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, були отримані з дотриманням вимог законодавства і суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчинен-ні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, неналежної оцінки судом опита-них свідків, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, наведених у постанові суду від 03 жовтня 2022 року, оскільки вина правопо-рушника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого части-ною першою статті 130 КУпАП, цілком доведена матеріалами справи та зібра-ними у ній доказами.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про вико-нання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейсько-го суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і осно-воположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національно-го законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прий-няття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи загалом не свідчать про порушен-ня судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провад-ження у справі апеляційний суд визнає необґрунтованими та не знаходить законних підстав для їх задоволення. Апеляційний суд вважає доцільним зазна-чити, що розгляд адміністративної справи відносно ОСОБА_1 здійснений судом першої інстанції грунтовно, об`єктивно, справедливо, неупереджено, у послідовний спосіб, із застосуванням виключно правового підґрунтя процеду-ри, визначеної КУпАП.

Відтак, на підставі вищевикладеного апеляційний суд дійшов переконання про відсутність законних підстав для скасування правильної, належно умотиво-ваної постанови судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задо-волення.

Постанову судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко