Справа № 346/2059/21
Провадження № 33/4808/272/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лесюк А.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Лесюка А.В. на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 03.05.2021 року о 22 год. 30 хв. в м. Коломия, по вул. Палія, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки РЕНО д.н.з. « НОМЕР_1 », та від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, а саме від проходження огляду на стан сп`яніння, з використанням приладу Драгер, а також від проходження огляду на стан сп`яніння у КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник ОСОБА_1 адвокат Лесюк А.В. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що докази, наведені судом в постанові, не відповідають вимогам належності та допустимістю, та не можуть стояти в основі прийнятого рішення.

Зазначає, що 03.05.2021 року о 22.30 год. ОСОБА_1 перебував на пасажирському місці в автомобілі, а транспортним засобом керувала ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що між будинками вулиці мала відстань та багато припаркованих автомобілів, ОСОБА_2 здійснюючи рух автомобілем пошкодила припаркований праворуч транспортний засіб Опель Віваро, після чого зупинила транспортний засіб та вийшла з нього, щоб оглянути наслідки пошкодження. Оскільки пошкодження автомобіля були зі сторони пасажира, то ОСОБА_1 змушений був вийти з автомобіля через дверку водія. Через деякий час приїхали працівники поліції, які стверджували, що за кермом перебував ОСОБА_1 . Однак, такий факт ОСОБА_1 заперечував та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не керував автомобілем. Твердження ОСОБА_2 про те, що вона керувала транспортним засобом також зафіксовані на відеокамеру працівника поліції.

Апелянт звертає увагу на те, що записами відеокамер працівників поліції не зафіксовано факт керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом та його місце перебування в транспортному засобі.

Сторона захисту вважає, що для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений працівниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки може поставити під сумнів й саму процедуру виявлення нетверезого водія.

Адвокат Лесюк А.В. вважає, що дії працівників поліції суперечать нормам закону, оскільки транспортний засіб ними не був зупинений, у зв`язку з виявленням правопорушення, а працівники поліції прибули на вул. Пулюя у зв`язку із викликом на лінію 102 про вчинення ДТП, про що ними було озвучено на відео. Однак, апелянт звертає увагу на те, що у рапорті вказано, що працівником поліції було зупинено транспортний засіб марки Рено д.н.з. НОМЕР_1 , в якому були ознаки технічної несправності, що не відповідає дійсності.

Апелянт вважає, що на підставі наведеного, працівники поліції вводять суд в оману, оскільки транспортний засіб по приїзду працівників поліції не здійснював рух, а водій та пасажир автомобіля перебували біля автомобіля.

Зазначає, що у відповідності до відеозаписів, працівники поліції не мали наміру складати протокол за ст.124 КУпАП та не склали його. Після того як працівник поліції виключив камеру, з будинку вийшов власник пошкодженого автомобіля та вказав, що за кермом перебувала ОСОБА_2 та претензій до неї немає, оскільки завдані пошкодження нею відшкодовані на місці.

Таким чином, ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а перебував в ньому в якості пасажира, а тому немає підстав для його притягнення за ст.130 КУпАП. Наголошує, що в матеріалах справи немає доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом та зупинення працівниками поліції під час керування, що підтверджувало б факт порушення водієм ПДР і як наслідок його законного зупинення за таке порушення.

Апелянт вважає, що допущено істотні порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які суперечать чинному законодавству.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Лесюк А.В. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст.280 та 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника , оскаржувати судові рішення та інше.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судове рішення повинно бути ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови повинен обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності конкретними доказами та вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого правопорушення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України")

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив грубе порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки не мотивував належним чином свої висновки в частині доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не навів зміст досліджених ним доказів, не проаналізував їх з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, не допитав свідків, які вказані у пртоколі про адміністративне правопорушення та не встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення, не навів мотиви на спростування доводів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, судом першої інстанції грубо порушені розумні строки розгляду справи, оскільки суд першої інстанції проводив розгляд справи на протязі одинадцяти місяців, однак ухвалив остаточне рішення формально посилаючись виключно на письмові матеріали, які містяться в матеріалах провадження, без зазначення їх змісту та належної правової оцінки, не прийнявши необхідні заходи для перевірки доводів сторони захисту про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Суд першої інстанції прийняв рішення у справі за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника, не з`ясувавши їх правову позиції, хоча захисником попередньо було подано до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

При визнанні вини ОСОБА_1 суд прийшов до висновку, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №231900 від 03.05.2021 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд, письмовими поясненнями: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , копією свідоцтва про повірку, рапортами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відеоматеріалами, та в цілому матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лесюк А.В. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №231900 від 03.05.2022 року водій ОСОБА_1 03.05.2021 року о 22 год. 30 хв. в м. Коломия, по вул. Палія, керував транспортним засобом марки РЕНО д.н.з. « НОМЕР_1 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, та від проходження на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотест 6820 та огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП ВП Коломийського РВП Мусіловським М.М., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у суді в Коломийському міськрайонному суді.

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 із зазначенням місця їх проживання та їх власноручними підписами.

Зазначено, що до протоколу додається пояснення, рапорти, направлення на медичний огляд.

Посвідчення водія у ОСОБА_1 працівником поліції не вилучалось та тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом не видавався.

Також зазначено, що ОСОБА_1 відмовився надати пояснення по суті вчиненого правопорушення, а також останній відмовився від підписання протоколу у його відповідних графах, про що працівник поліції зазначив в протоколі.

В протоколі також зазначено, що транспортний засіб передано у керування ОСОБА_7 із зазначенням даних посвідчення водія.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не містить недоліків, які свідчать про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зміст вказаного протоколу не суперечить показанням ОСОБА_1 стосовно того, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки не керував транспортним засобом. ОСОБА_1 та його захисник адвокат Лесюк А.В. звертають увагу суду на те, що відеозапис, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення не містить даних про керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Натомість містить дані того, що ОСОБА_2 вказала, що водієм транспортного засобу була саме вона. Захисник адвокат Лесюк А.В. та ОСОБА_1 не заперечують факт перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, однак стверджують, що він не був водієм транспортного засобу, тому обґрунтовано відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно в порушення принципу безпосередності дослідження доказів послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні.

Разом з тим, письмові пояснення свідків мають вирішальне значення для розгляду справи, оскільки їх показання повністю суперечать показанням ОСОБА_1 , який стверджує, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки не керував транспортним засобом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимагає можливості перехресного допиту свідків, які дали показання, не представлені суду, тільки тоді, коли такі показання відіграють важливу або вирішальну роль у доведенні вини (Кок проти Нідерландів; Краснікі проти Республіки Чехія)

Так, письмові показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у конкретному випадку мають особливо важливу вирішальну роль у доведенні вини ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні інші докази, які доводять факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Так, апеляційним судом здійснювались неодноразові заходи щодо допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Так, апеляційним судом були допитані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 показала, що 03.05.2021 року о 22 год. 30 хв. в м. Коломия, по вул. Палія, вона керувала транспортним засобом марки РЕНО д.н.з. « НОМЕР_1 ». Здійснюючи рух автомобілем вона пошкодила припаркований праворуч транспортний засіб, після чого зупинила транспортний засіб та вийшла з нього, щоб оглянути наслідки пошкодження. ОСОБА_1 перебував на місці пасажира з правої сторони, оскільки дверка з його сторони була заблокована пошкодженим транспортним засобом, то ОСОБА_1 змушений був вийти (вилізти) з автомобіля зі сторони водія. До них підійшли сторонні особи і між ними виникла сварка. Через деякий час приїхали працівники поліції, в присутності яких невідомі особи стверджували, що за кермом перебував ОСОБА_1 . Однак, такий факт вона та ОСОБА_1 заперечували з самого початку. Вона особисто зазначила працівникам поліції про те, що за кермом автомобіля перебувала саме вона, а не ОСОБА_1 .. Зазначила, що ОСОБА_1 дійсно у вказаний день перебував в стані алкогольного сп`яніння, що і стало причиною чому саме вона керувала транспортним засобом. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не керував автомобілем.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційної інстанції надали пояснення, які схожі за своїм змістом та пояснили, що 03.05.2021 року святкували день народження дочки ОСОБА_4 , коли почули глухий шум, схожий на зіткнення транспортних засобів, після чого пішли разом на місце події де побачили достатньо велику кількість інших людей, які знаходились біля транспортних засобів. Хто саме керував транспортним засобом під час зіткнення транспортних засобів вони не бачили, однак коли ОСОБА_1 намагався сісти за кермо транспортного засобу, щоб забрати документи, вони помилково вирішили, що останній хоче поїхати з місця події, а тому попросили його вийти з машини та дочекатись приїзду поліцейських.

Вказали, що вони дійсно надавали пояснення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, зміст яких не пам`ятають та не підтверджують їх в судовому засіданні.

ОСОБА_1 не заперечував, що вищевказані свідки дійсно просили його вийти з транспортного засобу, коли він сів в машину, щоб забрати документи на транспортний засіб, оскільки помилково подумали що він збирається їхати. .

Адвокат Лесюк А.В. вважає, що дії працівників поліції суперечать нормам закону, оскільки транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 ними не був зупинений, у зв`язку з виявленням правопорушення, а працівника поліції прибули на вул. Пулюя у зв`язку із викликом на лінію 102 про вчинення ДТП, про що ними було озвучено на відео. Однак, апелянт звертає увагу на те, що у рапорті вказано, що працівником поліції було зупинено транспортний засіб марки Рено д.н.з. НОМЕР_1 , в якому були ознаки технічної несправності.

Апелянт вважає, що транспортний засіб по приїзду працівників поліції не здійснював рух, а водій та пасажир автомобіля перебували біля автомобіля. Таким чином, ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а перебував в ньому в якості пасажира, а тому немає підстав для його притягнення за ст.130 КУпАП. Наголошує, що в матеріалах справи немає доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом та зупинення працівниками поліції під час керування, що підтверджувало б факт порушення водієм ПДР і як наслідок його законного зупинення за таке порушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які були долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, як на доказ, який підтверджує вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки вони не містять відеозапису події правопорушення.

Крім того, зі змісту вищевказаних відеозаписів також вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово та категорично стверджував, що не керував транспортним засобом і транспортний засіб під скеруванням ОСОБА_2 пошкодив транспортний засіб припаркований у дворі будинку.

При цьому, зі змісту вказаного відеозапису вбачається, що свідок ОСОБА_2 неодноразово стверджувала, що саме вона керувала транспортним засобом, а не ОСОБА_1 .

Разом з тим, перегляд вказаного відеозапису свідчить про те, що працівники поліції, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення визнавали, що вони не були очевидцями правопорушення, не зупиняли транспортний засіб марки РЕНО д.н.з. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_1 , не мали необхідної інформації щодо керування останнім транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та намагались її отримати від свідків.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів не надає можливості встановити фактичні обставини та прийти до висновку, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом є суб`єктом ч.1 ст.130 КУпАП та повинен був виконати вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, щодо проходження огляду на стан сп`яніння за вимогою поліцейського.

В матеріалах справи наявний акт огляду водія ОСОБА_1 , відповідно до якого у ОСОБА_1 наявні ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, , порушення координації рухів (а.с.2), від проведення огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою технічного приладу Драгер 6820 ОСОБА_1 відмовився. В акті огляду наявні дані свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з їх власноручними підписами в акті.

Також долучено до матеріалів справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до медичного закладу Коломийської ЦРЛ (а.с.3), з якого слідує, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Вказаний Акт не суперечить показанням ОСОБА_1 , який повністю визнає, що дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не керував транспортним засобом, що підтверджується відеозаписом, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу в присутності двох свідків.

До матеріалів справи долучено рапорти поліцейських СРПП ВП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Мусіловського М.М. (а.с.9) та ОСОБА_6 (а.с.10), відповідно до яких 03.05.2021 року близько 22.30 год. за адресою м. Коломия вул.. Палія Коломийської ОТГ було зупинено транспортний засіб РЕНО д.н.з. « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_1 , оскільки у транспортному засобі були наявні технічні несправності, оскільки у вищевказаному автомобілі в темну пору доби не працював лівий покажчик повороту та було повідомлення на лінію 102, що даний водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння. У ході спілкування із водієм та встановлення особи ними були виявлені у водія ознаки сп`яніння: не чітка вимова слів, різкий запах алкоголю, не стійка хода, почервоніння обличчя. Водієві було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння в присутності свідків, на що водій ОСОБА_1 відмовився. Після чого останньому було запропоновано пройти відповідний огляд у медичному закладі КНП Коломийської ЦРЛ, на що ОСОБА_1 відмовився категорично, що було зафіксовано за допомогою боді-камери. Зазначено, що ОСОБА_1 було ознайомлено із його правами у відповідності до вимог закону, після чого складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та постанова про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП. Зазначено, що від надання будь яких пояснень та підписів останній відмовився.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані рапорти працівників поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Коломийського РВП ГУНП про законність своїх дій. Разом з тим, дані вищевказаних рапортів працівників поліції не містять достовірних даних про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Зі змісту відеозаписів, які долучені до матеріалів справи та рапортів працівників поліції вбачається, що особу водія транспортного засобу було встановлено на підставі письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Однак, вищевказані свідки надали в судовому засіданні пояснення, які свідчать про те, що вони не були очевидцями події і не можуть стверджувати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , надані в апеляційному суді, повністю узгоджуються із показаннями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , даними з боді-камер працівників поліції, записи яких долучено до матеріалів справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що під час проведення судового розгляду не було отримано належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом і є суб`єктом ч.1 ст.130 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які спростовують доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом і на законних підставах відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки не був водієм транспортного засобу.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За обставин викладених вище, апеляційний суд вважає недоведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Лесюка А.В. задовольнити частково.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

Апеляційного суду О.П. Васильєв