КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/5547/22 Головуючий 1-ї інстанції: Жук М.В.
Провадження №33/824/2704/2022 Доповідач: Яковлева В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Яковлева В.С., з секретаремсудового засідання - Кожевніковою А.В., за участю: особи, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Нечваля Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу адвоката Нечваля Яна Вадимовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 17.08.2022 року, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17 000(сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок в дохід держави. Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, захисник особи, яка притягається до відповідальності, адвокат Нечваль Я.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, а провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що в порушення вимог ст.. 266 КУпАП працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що свідчить про не вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необхідність закриття провадження у цій справі. Посилається на постанову Київського апеляційного суду від 29.11.2019 року. 27.09.2022 року від захисника ОСОБА_1 надійшли доповнення, в яких він зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази згоди ОСОБА_1 з результатами огляду на стан сп`яніння. В матеріалах наявний акт огляду на стан сп`яніння, однак в ньому відсутній підпис ОСОБА_1 про те, що він згодний з результатами огляду. Чек з приладу Драгер також без підпису ОСОБА_1 . Адвокат посилається на Віденську конвенцію про дорожній рух, яка була ратифікована УРСР в 1968 році, яка визначає, що вміст алкоголю у крові у відповідності з національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові. Рівень алкоголю у ОСОБА_1 становив 0, 39 %о, що не перевищує рівень, визначений конвенцією. Працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 права на проходження огляду в закладі охорони здоров`я, не повідомили про наявність права пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що водій керував з ознаками алкогольного сп`яніння, тоді як має бути зазначено, що особі ставиться в вину керування у стані сп`яніння. За наведених обставин суд безпідставно притягнув ОСОБА_1 до відповідальності. Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 03.07.2022 року приблизно о 01 год. 00 хв. у м. Києві по пр-ту Героїв Сталінграда, 7, керував транспортним засобом SkodaFabia, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зі згоди водія за допомогою приладу «Драгер» ALKOTEST 7510 № ARMF-0340, результат огляду склав 0.39 проміле, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України. В оскаржуваній постанові суду зазначено, що наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 підтверджується протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії ААД № 149652 від 03.07.2022 року, висновком щодо результатів застосування приладу «Драгер», актом огляду на стан сп`яніння з використанням приладу «Драгер» ALKOTEST 7510 № ARMF-0340, а також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського № 470441. Апеляційний суд повністю погоджується з висновком місцевого суду та підстав для скасування судового рішення за апеляційними доводами не вбачається. Ані самим правопорушником, ані його захисником не заперечується факт того, що ОСОБА_1 дійсно перебував за кермом автомобіля SkodaFabia, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що також підтверджується наведеними вище матеріалами справи. Згідно наданих суду матеріалів ОСОБА_1 у встановленому законом порядку пройшов огляд на стан сп`яніння, за результатами якого проба позитивна та становить 0,39 %о. Процедура огляду на стан сп`яніння зафіксована працівниками поліції на відеозаписі, відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та не викликає сумнівів. Доводи захисника про те, що співробітники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 права проходити огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, чим порушили його права, що в свою чергу тягне за собою недійсність проведеного огляду, є необґрунтованими, оскільки у розумінні вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд в закладах охорони здоров`я проводиться у разі незгоди особи на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами. Натомість під час перевірки відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан сп`яніння, незгоди з результатом огляду не висловив, після складання всіх матеріалів зазначив, що оспорювати не буде. В суді першої інстанції у ОСОБА_1 була така ж позиція, результати проведеного огляду він не заперечував. Відсутність підпису ОСОБА_1 в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння та в чеку драгер, на переконання адвоката, вказує на те, що ОСОБА_1 був не згоден саме з результатами огляду, а тому йому мали роз`яснити про право пройти огляд в медичному закладі. Разом з тим, подальша поведінка ОСОБА_1 , зафіксована на відеозаписі, свідчить про те, що останній не заперечував результати проведеного огляду за допомогою приладу Драгер. Захисник ОСОБА_1 посилається на Віденську конвенцію про дорожній рух. Так, у ст. 8 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, з доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01 травня 1971 року, міститься норма про те, що у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках - в повітрі, що видихається, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається. У даному випадку вказана норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень. При цьому, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, що й має місце в Україні, де встановлено показник рівня алкоголю у крові - 0,2 ‰. Доводи адвоката про те, що огляд в закладі охорони здоров`я міг би показати відсутність стану сп`яніння через незначне перевищення допустимої норми, є голослівними та є тільки припущенням. Щодо доводів захисника про суть правопорушення, яка вказана у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, з посиланням на практику ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії»,усправі «Карелін протии Росії» апеляційний суд зазначає наступне. В протоколі про адміністративне правопорушення дійсно зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння рук). Порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння проводився із застосуванням приладу Драгер. Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. В даному випадку у протоколі зазначено час, місце вчинення адміністративного правопорушення, з посиланням на порушений пункт Правил дорожнього руху України, що відображає суть вчиненого. Стан сп`яніння ОСОБА_1 встановлений в результаті проходження огляду за допомогою приладу Драгер. У зв`язку із викладеним апеляційний суд не вбачає суттєвого порушення, яке впливає на встановлення обставин по даній справі. В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1, посилаючись на те, що останній не був відсторонений від керування транспортним засобом, вважає, що провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Разом з тим, такі твердження захисника є помилковими, оскільки та обставина, що в матеріалах справи відсутні дані про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

В письмових поясненнях суду першої інстанції ОСОБА_1 вказав, що вину визнає та готовий нести покарання, але просить не позбавляти водійських прав. Проте санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП визначає стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами як обов`язкове додаткове стягнення. «Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02). З урахуванням наведеного висновки суду першої інстанції є вмотивованими та підстав для скасування судового рішення за апеляційними доводами не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Нечваля Яна Вадимовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення. Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 17.08.2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін. Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.С. Яковлева