ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1962/22 Головуючий в 1 інст. Пивоварова Ю.О.
Провадження № 33/807/510/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 років, без конфіскації транспортного засобу, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 27 червня 2022 року о 21 год. 04 хв. в Запоріжжя, Олександрівський район, по вул. Фортечна 5, водій ОСОБА_1 , будучи особою, яка двічі протягом року притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічних правопорушень, керував транспортним засобом «Renault Megane», державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога, водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу під час безперервної відеофіксації на бодікамеру, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. Від керування відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР, про повторність попереджений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що працівники поліції під час події не виявили ознак сп`яніння, а посилання на такі ознаки не відповідають дійсності. Фактично працівники поліції не пропонували йому проведення медичного огляду і він від такого огляду під час події не відмовлявся.

Транспортний засіб не вилучали, від керування не відсторонювали, що свідчить про порушення вимог національного законодавства працівниками поліції.

Також вважає, що при накладенні стягнення, суд першої інстанції не врахував того, що він вже позбавлений права керування транспортним засобом, що унеможливлює повторне накладення такого стягнення.

Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки справа була розглянута без його участі.

Постанову районного суду просить змінити, виключити адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 10 років.

До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, із заявою про відкладення розгляду провадження до суду не звернувся. Повістка, надіслана апеляційним судом за місцем проживання, вказаним апелянтом в апеляційній скарзі, повернута без її вручення адресату через його відсутність за вказаною адресою. Разом з тим відповідно до телефонограми, наявної в матеріалах справи ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд справи 23 вересня 2022 року о 10.50 год. за телефоном, який вказаний ним в апеляційні скарзі.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає за можливим розглянути справу без участі ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зазначає наступне.

Заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні в суді першої інстанції 26 липня 2022 року ОСОБА_1 участі не брав, відомості про отримання ним копії постанови суду в матеріалах справи відсутні і на цей час.

Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовляддя, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП є законним та відповідають фактичним обставинам справи.

В основу його винуватості місцевим судом було покладено такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №067447 (а.с.2), яким звинувачено ОСОБА_1 в тому, що він 27 червня 2022 року о 21 год. 04 хв. в Запоріжжя, Олександрівський район, по вул. Фортечна 5, керував транспортним засобом «Renault Megane», державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога, водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу під час безперервної відеофіксації на бодікамеру, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху. Від керування відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР, про повторність попереджений; направлення водія на огляд (а.с.4), яким показано, що ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду відмовився; довідкою УПП в Запорізькій області (а.с.5), якою вказано, що ОСОБА_1 двічі протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічних правопорушень; копії постанов суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння порушення за ст.130 КУпАП (а.с.6-8); відеозаписом події (а.с.18).

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення стороні захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Зокрема, суд відхиляє доводи про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Так, відеозаписом, який міститься на зовнішньому носії інформації у вигляді СД-диску (а.с.18) зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування із водієм були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти освідування. Водій ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляду відповів відмовою.

Щодо доводів про те, що місцевий суд не мав права повторно позбавляти його права керування транспортними засобами, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно системного аналізу частин 2, 3 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого особі права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк .

Тобто, доводи апеляційної скарги про те, що ч. 3 ст. 130 КУпАП не передбачено можливість накладення штрафів та позбавлення права керування транспортних засобів щодо осіб, які вже були позбавлені такого права є необґрунтовані.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вказує, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням.

Дії вчинені ОСОБА_1 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

З урахуванням викладеного суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а тому підстав для її задоволення апеляційний суд не вбачає.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 3 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст.ст.30, 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстав для скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 331/1962/22