ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/672/22 Головуючий суддя І інстанції Філіп`єва В.В.
Провадження № 33/818/1208/22 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Валки

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Архипової К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Архипової К.Г. на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2022 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, військовослужбовець, мешканець АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3655 грн.

Постановою встановлено, що 01 травня 2022 року близько 15:00 год. солдат ОСОБА_1 , знаходячись на території наметового табору військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , під час дії особливого періоду в Україні, в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, виконував службові обов`язки з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: хитка хода, незв`язна мова, неохайний вигляд, відчутий різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Архипова К.Г. просила судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що останній не був присутнім в судовому засіданні в скуді першої інстанції під час розгляду цієї справи, чим було порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Вказує. Що підпис особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності. Зазначає, що ОСОБА_1 не був присутнім під час складення протоколу стосовно нього та не підписував цей протокол. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не містить пояснень ОСОБА_1 , що свідчить про те, що цей протокол складався за його відсутності. Вважає, що в матеріалах цієї справи відсутні докази винуватості ОСОБА_1 . Зазначає, що підпис, який міститься в заяві до суду не належить ОСОБА_1 , а пояснення свідків у справі підписані іншими особами, а не безпосередньо свідками.

Крім того, захисник Архипова К.Г. просить поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2022 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні ОСОБА_1 участі не приймав, а про наявність судової постанови він дізнався лише наприкінці липня 2022 року, коли не отримав грошову винагороду військовослужбовця, тому вважає, що строк було пропущений з поважних причин.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права оскарження судових рішень, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Архипової К.Г.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Архипової К.Г. та ОСОБА_1., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості акту фіксації відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, письмові пояснення свідків.

Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 2), 01.05.2022 року близько 15:00 год. солдат ОСОБА_1 находячись на території наметового табору військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, виконував службові обов`язки в стані алкогольного сп`яніння, а саме мав хитку ходу, не зв`язну мову, неохайний зовнішній вигляд, був відчутний різкий запах. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння солдат ОСОБА_1 категорично відмовився в присутності свідків. Зазначеними діями солдат ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії командира військової частини, який складав протокол, до його безпосереднього керівництва, а також не зверталися до суду в порядку КАСУ. Крім того, не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій командира військової частини НОМЕР_1 під час складення ним протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_1 та його захисника щодо дій командира військової частини під час складення ним протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі об`єктивно відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 46 від 03.03.2022 року (арк. 8), солдат ОСОБА_1 , призваний по мобілізації, з 03.03.2022 року, зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 , постановлений на продовольче забезпечення за каталогом продуктів, коефіцієнт 1,1 з 04.03.2022 року у військовій частині НОМЕР_1 .

Отже, об`єктивно вбачається, що станом на 01.05.2022 року ОСОБА_1 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що він дійсно з 03.03.2022 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до відомостей акту фіксації відмови від добровільного проходження медичного обстеження на предмет підтвердження або спростування факту алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (арк. 5), начальник медичного пункту ОСОБА_2 та старший бойовий медик ОСОБА_3 склали цей акт 01 травня 2022 року о 15 год. 00 хв. номера обслуги 2 взводу 9 арт. батареї 3 дівізіону ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби на посаді номера обслуги у нетверезому стані, що виражалось в таких ознаках: хитка хода, неохайний зовнішній вигляд, незв`язна мова, був відчутній запах алкоголю. Було запропоновано добровільно пройти медичне обстеження на предмет підтвердження або спростування факту алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, від чого ОСОБА_1 у їх присутності відмовився.

В матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 6, 7), в яких вони зазначили, що 01.05.2022 року близько 15.00 год. солдат ОСОБА_1 , знаходячись на території наметового табору військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, виконував службові обов`язки в стані алкогольного сп`яніння, а саме мав хитку ходу, не зв`язну мову, неохайний зовнішній вигляд, був відчутний різкий запах. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння солдат ОСОБА_1 категорично відмовився.

Аналізуючи відомості, які містяться в акті відмови, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписали цей акт, отже у суду апеляційної інстанції не виникає будь-яких сумнівів, що саме ці особи його складали та безпосередньо були присутні під час відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Також, сторона захисту не надала будь-яких об`єктивних відомостей на підтвердження того, що ці пояснення надавали інші особи, а тому такі твердження захисника є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Крім того, слід звернути увагу на те, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник повідомив, що раніше ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння аналогічного правопорушення. ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції цього факту не заперечував.

Отже, ці відомості свідчать про те, що ОСОБА_1 є особою, яка вже притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 172-20 КУпАП, що негативно характеризують його особу.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складення протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник посилалася на те, що суд першої інстанції не надав можливості ознайомитись з матеріалами справи, а лише надав їй фотокопії документів, які містяться в матеріалах справи. Отримавши та ознайомившись з цими фотокопіями, захисник вбачає, що підписи в протоколі поставлені не ОСОБА_1 .

Однак, як повідомила захисник в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, фотокопії матеріалів справи вона отримала 29.07.2022 року та не змогла пояснити чому з часу отримання фотокопій цих документів, які містяться в матеріалах справи і до 03.10.2022 року (апеляційний розгляд справи), особисто не ознайомилась з матеріалами справи. Також повідомила про те, що ані вона, ані ОСОБА_1 не оскаржували дій командира військової частини у будь-який спосіб, передбачений чинним законодавством щодо складення ним протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що такі твердження захисника є необґрунтованими та розцінюються судом як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 (арк. 9), в якій він просив суд першої інстанції розглянути справу без його участі та зазначав, що з протоколом згоден і просив призначити мінімальний штраф.

З матеріалів справи об`єктивно вбачається, що ця заява була долучена до матеріалів справи ще до того, як справа була спрямована для розгляду до суду першої інстанції. Це вбачається з внутрішнього опису документів справи, який складав офіцер юридичної групи військової частини НОМЕР_1 .

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 , надаючи власноручно підписав цю заяву, визнаючи свою вину.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії військовослужбовців, які складали матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що твердження захисника та ОСОБА_1 про те, що цю заяву він не підписував є необґрунтованими та розцінюються як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Архипової К.Г. задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника Архипової К.Г. залишити без задоволення.

Постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-20 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду О.Ю. Грошева