Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/717/22
Провадження № 3/935/593/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 жовтня 2022 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Рибнікова М.М., розглянувши матеріали, що надійшли з ВП №2 Житомирського РУП ГУНП у Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який працює водієм АТ «Житомиробленерго», РНОКПП не надано

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

встановив:

До Коростишівського районного суду Житомирської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , відповідно до якого останній 22.04.2022 о 12.40 год. на а/д Буймир-Коростишів керував автомобілем ЗАЗ-110307, д.н.р. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку за допомогою алкотесту Драгер 6820, результат позитивний, склав 0,30 проміллє.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 «а» ПДР України, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, пояснив, що 22.04.2022 він з компанією друзів поїхав на рибалку на його автомобілі, проте, останнім керував ОСОБА_2 , оскільки він себе погано почував. Приблизно за 50 метрів до повороту на с.Буймир, ОСОБА_2 зупинив автомобіль, оскільки йому стало погано і він відійшов у ліс, а коли повернувся, то працівники поліції вже під`їхали до автомобіля. На запитання останніх він відповів, що автомобіль належить йому, але за кермом перебувала інша особа. Але працівники поліції сказали , що почули від нього запах алкоголю та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Пройти огляд він погодився, хоча неодноразово повідомляв, що не керував автомобілем. Після продуття Драгера показники склали 0,30 проміллє, чому пояснити не може, адже не вживав алкоголь. Тим не менш, стосовно нього склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, авто забрали на штраф майданчик. Копію протоколу він отримав, в останньому зазначав те, що йому говорили працівники поліції, дії працівників поліції не оскаржував, для проходження огляду на стан сп`яніння до медичного закладу самостійно не звертався, оскільки він не керував автомобілем, а крім того, пізно повернувся додому, адже автомобіль було вилучено, а громадський транспорт ходив погано у квітні 2022 року. На уточнення захисника пояснив, що відеозйомку подій працівники поліції проводили на телефон. На уточнення судді пояснив, що постанову у справі про адміністративне правопорушення від 22.04.2022 оскаржував, але з пропущенням строку, який апеляційним судом поновлений не був.

Захисник Коваль А.Д. вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки працівниками поліції матеріали протоколу про адміністративне правопорушення складено із суттєвими порушеннями чинного законодавства, що дає підстави сумніватись у належності та допустимості долучених до протоколу доказів. Захисник звернувся до суду із письмовим клопотанням про закриття провадження у справі у порядку ст..247 КУпАП, яке оголошено у судовому засіданні та долучено до матеріалів справи.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 , попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст..384,385 КК України, пояснив, що 22.04.2022 разом із компанією друзів, у тому числі і ОСОБА_1 , поїхав на рибалку. Оскільки автомобіль мав ОСОБА_1 , але він себе погано почував, запропонував бути водієм. За 50 м до с.Буймир він зупинив автомобіль, оскільки ОСОБА_1 стало погано. Вони усі стояли біля автомобіля, коли побачили, що назустріч рухається патрульний автомобіль, який зупинився біля них. Працівники поліції сказали, що вони порушили правила зупинки та спитали кому належить автомобіль. ОСОБА_1 сказав, що власником є він, пред`явив документи та відійшов з поліцейськими до їх автомобіля. Надалі, ОСОБА_1 продував Драгер, оскільки працівники поліції запідозрили, що він вживав алкоголь, результат Драгера 0,3 проміллє. ОСОБА_1 не погоджувався із складанням протоколу, адже не керував автомобілем, а вживав пиво за день до цих подій. Направлення на проходження освідування у лікарні працівники поліції обіцяли видати, проте, цього не зробили.

Допитаний у судовому засіданні інспектор СРПП ВП №2 Житомирського РУП лейтенант поліції Дембіцький Я.П., попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, пояснив, що протокол про адміністративне правопорушення складався не ним, відеофіксація процедури освідування водія ОСОБА_1 проводилась за власний телефон інспектора СРПП, оскільки нагрудна камера з технічних причин не працювала, однак, рапорт щодо цього патрульним екіпажем не складався. Разом з тим, зазначив, що факт керування ОСОБА_1 було зафіксовано автомобільний відеореєстратор, однак, причину відсутності такого відеозапису у матеріалах справи пояснити не зміг, оскільки матеріали протоколу формуються адмінпрактиком ВП №2, а не безпосередньо інспекторами СРПП.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, зокрема:

- протокол про адміністративне правопорушення від 22.04.2022, копію якого ОСОБА_1 отримав, зазначив, що випив 1 літр пива;

- розписку ОСОБА_1 про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст..63 Конституції України, ст.268 КУпАП;

- розписку ОСОБА_1 про інформування про порядок застосування спеціального технічного засобу, при цьому суддя звертає увагу, що саме газоаналізатора Драгер 6810;

- сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку, яке чинне до 12.01.2022;

- акт огляду на стан сп`яніння, згідно якого підставою для огляду було виявлення ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, результат огляду 0,30 проміллє;

- постанову про накладення адміністративного стягнення від 22.04.2022 стосовно ОСОБА_1 за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122, ст..125 КУпАП, яка не оскаржувалась, є чинною;

- довідка ВП №2 про те, що ОСОБА_3 отримував посвідчення водія;

- довідка ВП №2 про те, що власником автомобіля Volkswagen Caddi, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 ;

- довідка ВП №2 про те, що ОСОБА_4 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст..130 КУпАП;

- результати тестування газоаналізаротом Драгер 6820, калібрування якого проводилось 21.12.2021, тест №227 від 22.04.2022, результат 0,30 проміллє;

- відеозапис, на якому зафіксована процедура освідування ОСОБА_1 ,

суддя, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, дійшов такого висновку.

У відповідності до положень ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до положень ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у вину порушення порушення п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, у відповідності до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначено ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (надалі Інструкція), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення процедура огляду водія на стан сп`яніння проводилась під відеозйомку. Разом з тим, з відеозапису, долученого до протоколу, а також з пояснень інспектора СРПП лейтенанта поліції Дембіцького Я.П., встановлено, що відеозйомка проводилась на власний телефон одного з поліцейських, оскільки нагрудна камера з технічних причин не працювала.

Положення Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року, містять чіткий перелік пристроїв, за допомогою яких поліції надано право проводити відео фіксацію, а разом тим, не надають право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними мобільними пристроями.

Таким чином, долучений до матеріалів протоколу відеозапис, який проводився за допомогою власного мобільного телефону не може бути належним доказом у справі. При цьому, на переконання суду, працівники поліції не були позбавлені можливості зафіксувати правопорушення за допомогою нагрудної камери, однак такою можливістю не скористались, оскільки будь-яких доказів протилежного (рапорт тощо) не надали. Крім того, процедура огляду водія на стан сп`яніння, у відповідності до вимог ст..266 КУпАП, могла би бути проведена у присутності двох свідків, проте, це залишилось поза увагою працівників поліції.

Крім того, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є саме водій, яким згідно п.1.10 ПДР України визнається особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Однак, безпосередньо факт перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля ЗАЗ-110307, д.н.р. НОМЕР_1 , не було засвідчено, оскільки відеозапис з автомобільного відеореєстратора до матеріалів протоколу не долучений, будь-які інши докази на підтвердження цього відсутні, а отже суду не надано переконливих доказів того, що саме ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, враховуючи при цьому пояснення свідка ОСОБА_2 , який, будучи попереджений про кримінальну відповідальність, у судовому засідання пояснив, що 22.04.2022 саме він був за кермом автомобіля ЗАЗ-110307, д.н.р. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_1 .

При цьому, інші порушення, допущені працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, на які звертає увагу захисник (помилка у назві технічного приладу у розписці, назва автодороги, на який зупинено автомобіль, питання щодо належності свідоцтва про повірку), суд вважає не суттєвими, враховуючи, що місцем вчинення правопорушення, як встановлено у судовому засіданні, є неподалік с.Буймир Житомирського р-ну, а технічний прилад пройшов калібрування 21.12.2021, що зазначено у роздруківці тесту №227 від 22.04.2022.

Працівниками патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не було враховано вимоги ст.251 КУпАП, не зібрано і не долучено до матеріалів беззаперечних доказів, які б безсумнівно вказували на наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Ст.129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

При цьому ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

На думку суду, складання протоколу про адміністративне правопорушення та процесуальні дії працівників поліції щодо збирання інших доказів у справі, з врахуванням усіх вище наведених обставин, викликають розумні сумніви в їх законності, що виключає можливість визнання цього протоколу та наданих до нього документів, як допустимих та достовірних доказів у справі.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вина останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не доведена.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.62, 129 Конституції України, ст.ст.7, 9, 254, 279, п.1 ст.247, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя М.М.Рибнікова