Справа № 147/828/22
Провадження № 3/147/482/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року смт Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О. Г. , розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУ НП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, непрацюючої,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2022 року до Тростянецького районного суду Вінницької області після доопрацювання надійшла спрва про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП.

Як випливає з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №426093 від 29.08.2022 - 29 серпня 2022 року о 10:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилялась від виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо забезпечення належних умов для життя своїй неповнолітній дитині ОСОБА_2 2008 року народження, а саме: дитяча постіль брудна, дитячі речі розкидані, запас продуктів відсутній, чим вчинила порушення передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Зі змісту рапорта інспектора СЮП ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Бориса Дідура від 13.09.2022 випливає, що під час складення матеріалів було встановлено, що у ОСОБА_1 відсутні засоби мобільного зв`язку, що унеможливило зазначити номер мобільного телефону, для подальшого виклику на судове засідання. Також при зібранні матеріалів, ОСОБА_1 повідомила, що копію свідоцтва про народження її доньки ОСОБА_2 , не надасть у зв`язку з його втратою, і вказана подія, унеможливлює підтвердити родинні зв`язки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила.

Вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, суд враховує, що ч.1 ст.184 КУпАП передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На підставі ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст.184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Ухилення від виконання батьківських прав це психічне ставлення батька, матері до протиправної поведінки щодо виконання батьківських обов`язків, що виражаються у формі умислу чи необережності. Згідно тлумачного словника, слово «ухилятися» означає «намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, відсторонятися від чогось, уникати».

Отже, для визнання одного із батьків винним у вчиненні правопорушення, має бути доведено, що він дійсно ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків і вказане має бути доведено належними, допустимими і достатніми доказами.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.1998 у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання дочки. сина. До матеріалів справи долучено копію паспорта на ім`я ОСОБА_1 , однак свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2 , не надано, що позбавляє суд можливості встановити ступінь родинних відносин останніх.

Так до матеріалів справи не долучено акта обстеження побутових умов складеного відповідним органом та не надано жодних доказів на підтвердження обставин наведених у протоколі, а саме те, що дитяча постіль брудна, дитячі речі розкидані, запас продуктів харчування відсутній. Відсутні у протоколі і відомості про свідків, які б могля підтвердити обставини зазначені у протоколі.

Таким чином наявні в матеріалах справи документи, жодним чином не доводять факту вчинення адміністративного правопорушення. Самі лише пояснення ОСОБА_1 (написані працівником поліції зі слів ОСОБА_1 ), зміст яких повністю збігається зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення не можуть бути безумовним доказом винуватості особи, якій інкриміновано адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 та ч.2 ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод від 01.11.1950 передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в ст.62 Конституції України.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту працівника поліції викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

У цій правовій позиції можна відокремити такі конструктивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпції; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що правопорушення доведено «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, не підтверджена наявними доказами, а відтак провадження у справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 9 184, 247, 283-285 КпАП України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст.247 КпАП України, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.184 КпАП України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з часу її винесення у порядку передбаченому статтями 287 - 289 КУпАП.

Суддя О. Г. Борейко