справа № 357/6457/22 головуючий у суді суддя в І інстанції Дорошенко С.І.
провадження № 33/824/2675/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Березовенко Р.В. за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Тилика Т.М., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: дані відсутні,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам адміністративного провадження, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ст. ст. 251, 255, 256 КУпАП були проігноровані лейтенантом поліції Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Терещенком В.В., який складав протокол про адміністративне правопорушення, що суд першої інстанції не взяв до уваги. Окрім того, апелянт наголошує, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків, а також те, що апелянт намагався врятувати семирічний церковний шлюб. Також вважає, що необхідним є з`ясування питання щодо того, яким чином було здійснено повідомлення (виклик) поліції 19 травня 2022 року. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції й на те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 , скерований до суду лише 02 серпня 2022 року. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статі 173-2 КУпАП, що є підставою для закриття провадження в справі. Окрім того зазначає про те, що висновок суду першої інстанції на безпідставне умисне затягування справи з метою уникнення можливої відповідальності за вчинене є помилковим. Пояснює, що він фізично був позбавлений можливості з`явитися в судове засідання 16 серпня 2022 року, оскільки знаходився в іншому регіоні України. Апелянт вважає, що крім вищезазначеного, судом першої інстанції також було порушено норми процесуального права щодо прийняття постанови, її оголошення та вручення (направлення) копії судового рішення.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Тилик Т.М. просили апеляційну скаргу задовольнити, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року скасувати, провадження в справі закрити.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні просила закрити провадження в справі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення в даній справі, виходив з того, що 19 травня 2022 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , умисно позбавляв свою цивільну дружину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом із ним, житла на яке вона має законне право, чим вчинив домашнє насильство економічного характеру, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі - Закон).

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Указані положення закону окреслюють перелік дій, одна чи декілька із яких, можуть становити собою об`єктивну сторону (форму вираження) економічного насильства.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції проігноровано клопотання про допит лейтенанта поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд зазначає про таке.

Як вбачається зі змісту постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року, судом першої інстанції було надано оцінку вказану клопотанню (а.с.31).

Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Тилика Т.М., подане 16 серпня 2022 року, не містить обґрунтування необхідності виклику та допиту працівника поліції. У вказаному клопотанні захисник, мотивуючи правом, зокрема, заявляти клопотання, не зазначив конкретних обставин, які можуть бути з`ясовані під час допиту лейтенанта поліції та які б могли вплинути на розгляду справи по суті.

А відтак, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про допит свідка.

При цьому посилання апелянта на зволікання з направленням до суду матеріалів справи про адміністративне правопорушення не може бути підставою для встановлення відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду справи апеляційний суд оцінює критично та вважає такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 03.08.2022 року об 11 год. 00 хв. ,через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю отримання правової допомоги (а.с.19).

Згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи, у зв`язку з вищевказаним клопотанням ОСОБА_1 судове засідання було відкладено до 16 серпня 2022 року (а.с.20).

16.08.2022 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був належно повідомлений, про що свідчить розписка про повідомлення про день та час розгляду справи підписана власноручно ОСОБА_1 (а.с.21).

У доводах апеляційної скарги апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції зробив хибне посилання на безпідставне умисне затягування справи з метою уникнення можливої відповідальності за вчинене. При цьому обґрунтовує неявку в судове засідання до суду першої інстанції перебуванням в іншому регіоні України, спричинене введенням в Україні воєнного стану.

Апеляційний суд не бере до уваги вказані посилання апелянта, оскільки вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, які б вказували на неможливість апелянта з`явитися в судове засідання до суду першої інстанції.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що в судовому засіданні, при прийнятті оскаржуваної постанови суду, брав участь захисник ОСОБА_1 - адвокат Тилик Т.М., який, зокрема, заявляв клопотання в інтересах ОСОБА_1 .

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що пояснення апелянта, викладені в апеляційній скарзі щодо неявки в судове засідання, не узгоджуються із твердженнями його захисника - адвоката Тилика Т.М., зазначеними в суді першої інстанції. Так, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови суду, адвокат Тилик Т.М. пояснював, що ОСОБА_1 перебуває на роботі, а саме: запускає дрони.

Отже, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду та не надав до суду першої інстанції доказів поважності причин неможливості з`явитися в судове засідання.

При цьому попереднє клопотання ОСОБА_1 судом першої інстанції було задоволено і судове засідання з метою надання особі можливості звернутися за правовою допомогою до адвоката було відкладене.

Таким чином, розгляд судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення без участі ОСОБА_1 в даній справі відповідає нормам діючого законодавства і не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта щодо недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, доказами, які містяться в матеріалах справи, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції вважав, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: домашнього насильства економічного характеру підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами (протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 425319 від 19 травня 2022 року, заявою ОСОБА_2 , письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , формою оцінки ризиків, згідно з якими уповноваженим працівником поліції визначено рівень небезпеки ОСОБА_1 , як низький, спеціальною карткою обліку факту вчинення домашнього насильства, письмовими поясненнями ОСОБА_5 ).

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками, викладеними судом першої інстанції в оскаржуваній постанові, зважаючи на таке.

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 26 вересня 2022 року були допитані свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Свідок ОСОБА_3 до суду не з`явився за станом здоров`я.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що факту вчинення ОСОБА_1 19 травня 2022 року домашнього насильства економічного характеру відносно ОСОБА_2 особисто не бачили, знали про наявність випадків, коли ОСОБА_1 умисно позбавляв свою цивільну дружину ОСОБА_2 житла, на яке вона має законне право, зі слів ОСОБА_2 , пояснення щодо подій 19 травня 2022 року були надані ними також зі слів потерпілої та пояснень виниклої ситуації дільничним Терещенком В.В. , до подвір`я за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підійшли вже після виклику та прибуття працівника поліції і обставин щоб ОСОБА_1 не пускав ОСОБА_2 до подвір`я чи будинку вони особисто не бачили.

Таким чином, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у даній справі апеляційний суд оцінює критично як такі, що не є належними та допустимими доказами, оскільки такі пояснення є висловлюваннями, які ґрунтується на поясненнях інших осіб (свідчення з чужих слів).

Окрім того, апеляційний суд бере до уваги доводи апелянта, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 425319 від 19 травня 2022 року свідки зазначені не були.

Також апеляційний суд бере до уваги пояснення потерпілої ОСОБА_2 , надані нею особисто в судовому засіданні, в яких потерпіла просила закрити провадження в справі і пояснила, що таким чином намагалася змусити ОСОБА_1 звільнити її будинок, в якому вони раніше разом проживали, але після розпаду їх цивільного шлюбу вона залишила чоловіка та переїхала на інше місце проживання.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами та показами свідків, поясненнями потерпілої, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом, та залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення тощо, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

Враховуючи вказані факти в їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАПпостановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а відтак підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн., стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 496,20 грн. - скасувати.

Винести нову постанову, якою провадження в справі - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Р.В.Березовенко