Провадження №3/522/9189/22
УХВАЛА

07 жовтня 2022 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Одеського районного управління поліції №1 відділення поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1

-за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли адміністративні матеріали з Одеського районного управління поліції №1 відділення поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області за ч. 2 ст. 173-2 ОСОБА_1 , згідно яких 09.08.2022 р. о 18.42 год. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вчинила відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного та економічного характеру, мати не дозволяє дитині дихати свіжим повітрям, їсти, спілкуватися з людьми, дотримуватися гігієнічних норм, психологічно давить на доньку, маніпулює нею та її інвалідністю, забороняє отримувати освіту, умисно своїми діями наносить шкоду здоров`ю дитини, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Дослідивши адміністративні матеріали, суд дійшов наступного.

З доданих до адміністративних матеріалів додатків встановлено, що головуючим суддею Домусчі Л.В. 11.07.2022 р. розглянуто цивільну справу №522/3249/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи на боці позивача - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання дитини, рішенням суду відібрано у ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав; передано малолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 її батьку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, заочним рішенням від 14.07.2022 р. у справі №522/820/22 шлюб зареєстрований 22.06.2006 року відділом ЗАГСу м.Хама, область Хама, провінція Дамаск, Сирійська Арабська Республіка, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , свідоцтво про шлюб № НОМЕР_1 розірвано (головуючий суддя Долмусчі Л.В.).

На сьогоднішній день судовий розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), в силу його специфіки і суворості санкції, в багатьох випадках вимагає детального з`ясування всіх обставин справи і виваженого підходу з дотримання прав людини.

Поряд із цим діючий КУпАП був прийнятий за радянських часів і має ряд прогалин в правовому регулюванні, що як наслідок створює умови для порушення прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності та не сприяє взагалі завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді або самовідвід, та, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід). Однак згідно з частиною 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У таких випадках заповнити прогалини діючого КУпАП можуть допомогти підходи Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) та гарантії права на справедливий суд, які закріплені в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до існуючої практики Європейського суду проти України, розгляд справ про адміністративні правопорушення підпадає під гарантії статті 6 Конвенції у кримінальній сфері. Наведене пояснюється як каральною природою положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, так і суворістю санкцій в окремих випадках.

Окремо звертаючи увагу на гарантії статті 6 Конвенції при розгляді вказаної категорії справ , яка за своєю структурою в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Наведена гарантія випливає із загального права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п.55 Рішення Європейського Суду з прав людини «Гурепка проти України» «з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції, та, відповідно, й статті 2 Протоколу №7 до Конвенції (див. Engel and others v. the Netherlands, judgment of 8 June 1976, Series A no. 22, параграфи 82-83; Ozturk v. Germany, judgment of 21 February 1984, Series A no. 73, параграфи 48-50; Escoubetv. Belgium judgment [GC], no. 26780/95, параграф 32, ECHR 1999-VII; Ezeh and Connors v. the United Kingdom [GC], nos. 39665/98 and 40086/98, ECHR 2003-X).

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід (самовідвід), порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід) та визначення підсудності. Проте діючий Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає відповідні статті, а тому, при розгляді заяви про відвід (самовідвід), слід застосувати аналогію права.

З огляду на викладене, справа не може бути призначена до судового розгляду та підлягає передачі іншому складу суду на підставі самовідводу судді, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Згідно з ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-76 КПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

В силу положення частини 2 ст. 8 КПК України у кримінальному провадженні застосовується принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який у справі Мельник проти України (Melnik v. Ukraine), скарга № 72286/01, §22, ECHR 2006, зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

У справі «Білуха проти України», рішення від 09.11.2006 року, ЄСПЛ зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, за наявності до того підстав, повинен заявляти самовідвід.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, враховуючи положення ст.245 КУпАП, за змістом якої одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є об`єктивне з`ясування обставин справи та зважаючи на вимоги ст. 248 КУпАП, з метою недопущення сумнівів щодо упередженості та необ`єктивності розгляду даної справи, вважаю за необхідне заявити самовідвід.

Таким чином, враховуючи розгляд головуючим двох цивільних справ, стороною у яких була ОСОБА_1 , дослідження судом доказів щодо її поведінки по відношенню до дитини, вважаю, що є підстави для заявлення самовідводу з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів ОСОБА_1 у безсторонності суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, ст. ст. 6, 9, 48, 63 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», ст. ст. 75, 81 КПК України, ст. ст. 283, 284 КУАП, суд

У Х В А Л И В :

Заявити собі - судді Приморського районного суду м.Одеси Домусчі Л.В., самовідвід від участі як головуючого за матеріалами адміністративної справи, що надійшли з Одеського районного управління поліції №1 відділення поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Передати справу для повторного автоматизованого розподілу у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписанні суддею.

Суддя Л.В. Домусчі