Справа № 202/6602/22
Провадження № 3/202/3708/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 жовтня 2022 року суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Шофаренко Ю.Ф. розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який народився у м. Краматорськ ІНФОРМАЦІЯ_1 , молодшого сержанта, командира відділення зв`язку Донецького загального відділу військової служби правопорядку, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, відповідальність за яке визначена ст. 172-10 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про військове адміністративне правопорушення ДНК-1/992, складеним 10 вересня 2022 року молодший сержант ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, а саме:

ОСОБА_1 перебував на посаді командира відділення зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_3, 02.09.2022 року, перебуваючи на території військового містечка ІНФОРМАЦІЯ_2, розташованого у АДРЕСА_1 під час виконання службових обов`язків отримав усний наказ від начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 вибути 02.09.2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 для налагодження зв`язку, діючи свідомо, в умовах особливого періоду, що настав з моменту введення воєнного стану, ОСОБА_1 недбало поставився до обов`язків військової служби та не виконав законний наказ командира.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, до суду надійшла заява адвоката, який представляє інтереси ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, яка мотивована відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, присутність особи-правопорушника при розгляді справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП не є обов`язковим, тому суд вважає, що справу можливо розглядати без особи-правопорушника, оскільки останній повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Положеннями ч. 2 ст. 7 КУпАП визначено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за частиною 2 статті 172-10 КУпАП настає у разі відмови від виконання законних вимог командира (начальника) в умовах особливого періоду.

Отже, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується відмовою від виконання вимог командира (начальника), вчинену в умовах особливого періоду.

Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України визначені загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.

Відповідно до статті 30 розділу І, частини І "Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Статтею 26 розділу І, частини І "Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно статей 35, 36, 37 розділу І, частини І "Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до частини 4 статті 15 КУпАП військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу за умови якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

З наданих суду матеріалів, в тому числі і акту службового розслідування, судом встановлено, що наказ про вибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 для налагодження зв`язку був відданий начальнику штабу підполковнику ОСОБА_4 , лейтенанту ОСОБА_5 та старшому солдату ОСОБА_6 , які перебували на території КПП і готувались вибувати до ІНФОРМАЦІЯ_4, при цьому завантажували речі до автомобіля, до них підійшов молодший сержант ОСОБА_7 , а потім полковник ОСОБА_2 , який побачивши ОСОБА_8 надав йому усний наказ відбути разом із зазначеними вище особами до ІНФОРМАЦІЯ_4, після чого пішов у невідомому для підлеглих напрямку.

Старшим серед осіб, які повинні були відбути до ІНФОРМАЦІЯ_4 був підполковник ОСОБА_4 , який повідомив молодшому сержанту ОСОБА_8 , що в автомобілі, на якому вони планували відбути до місця призначення, для ОСОБА_3 немає місця і що вони виконають поставлену задачу без нього, тим більш, що вони відбувають на декілька днів, а ОСОБА_3 03.09.2022 року, відповідно до письмового наказу начальника, необхідно заступати на бойове чергування.

Автомобіль із зазначеними особами відбув, а ОСОБА_9 залишився за місцем розташування військової частини та 03.09.2022 року заступив на бойове чергування.

Всі ці обставини підтвердженні і поясненнями підполковника ОСОБА_4 ..

В матеріалах адміністративної справи відсутні документи, які б свідчили про те, що молодшому сержанту ОСОБА_8 було надано проїзні документи, яки б дозволили йому залишити місце дислокації військової частини, не є зрозумілим яким чином йому необхідно було виконати раніше виданий письмовий наказ щодо бойового чергування.

За таких обставин, суд вважає, що під час складання протоколу, що перебуває на розгляді, не була проведена належна перевірки наявності чи відсутності в діях ОСОБА_3 ознак адміністративного правопорушення.

На думку суду, командиром було видано наказ, який не був сформульований чітко, що допустило подвійне тлумачення для всіх підлеглих, оскільки було незрозумілим, яким чином його виконувати щодо переміщення за межі дислокації військової частини та одночасного перебуванні у відрядження та виконання наказу щодо бойового чергування .

Надавши оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону та не є підставою для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2ст. 172-10 КУпАП.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження за справою про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1, ч. 7 ст. 283 КУпАПс удовий збір у випадку закриття провадження у справі не стягується, відноситься за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 156, 221, 247, 283-285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя : Юрій ШОФАРЕНКО