Провадження № 33/801/828/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Кадара А. М., розглянувши апеляційну скаргу адвока-та ОСОБА_2 на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2022 року про притягнення до адміністратив-ної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, заре-єстрованого у АДРЕСА_1 , зі слів фактично проживаючого у АДРЕСА_2 ( раніше по АДРЕСА_3 ), за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 13 липня 2022 року серії ДПР18 №334437, складеним у м. Вінниці по вул. Немирівське шосе, 28 інспектором взводу № 1 роти № 3 БУПП у Вінницькій області ДПП лейтенантом поліції Чикаленко А. О., вдень 13 липня 2022 року о 15.05 годині у м. Вінниці по вул. Немирівське шосе, 28 водій ОСОБА_1 керував транс-портним засобом марки «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, почервоніння об-личчя, підвищена жвавість. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано безперерв-ним відео з нагрудних камер поліцейських 470720 та 468918. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 ве-ресня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гри-вень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496,20 гривень судового збору.

Не погоджуючись постановою судді суду першої інстанції від 15 вересня 2022 року, захисник ОСОБА_1 адвокат Кадар А. М. оскаржує її в апеля-ційному порядку, просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише 21 вересня 2022 року. Крім того, місцем реєстрації ОСОБА_1 є с. Олександрівка Білозерсь-кого району Херсонської області, територія якого окупована військами російсь-кої федерації, і у період часу з 15 вересня 2022 року він намагався визволити з окупованої території свою матір, тому повернувся у м. Вінницю лише до 26 ве-ресня 2022 року, через що не міг у встановлений законодавством термін подати апеляційну скаргу. Вважаючи постанову суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, ухваленою за невідповідності матеріалам справи, з порушен-ням норм матеріального, процесуального права, адвокат просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Адвокат Кадар А. М. зазначає, що згідно наявного у матеріалах справи відеозапису убачається, що ОСОБА_1 жодного разу не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, нав-паки, повідомляв про готовність пройти такий огляд. Натомість працівниками поліції порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 не були оголошені підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, а також не запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Наголошує на складенні протоколу з порушен-ням вимог законодавства через незалучення двох свідків під час його оформ-лення.

Відповідно до норм статті 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновле-ний органом, правомочним розглядати скаргу.

Дослідивши, ретельно проаналізувавши матеріали справи про адміністра-тивне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , як особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, його захисника адвоката Ка-дара А. М., суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про по-новлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Вінницького місь-кого суду Вінницької області від 15 вересня 2022 року слід задовольнити та по-новити строк на апеляційне оскарження даної постанови. Натомість апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення при-чин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобі-гання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміц-нення законності.

Відповідно до норм статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністра-тивне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення-ми особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирі-шення справи.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відпо-відальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольно-го, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Частиною другою цієї статті встановлена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених части-ною першою цієї статті.

Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`я-ніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об`єктивна сторона цього правопорушен-ня полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також у передачі керування транспорт-ними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і в ухиленні осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно з положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транс-портних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швид-кість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/ 735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Відповідно до пункту дванадцятого згаданої ви-ще Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарсь-ких препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті четвертому розділу I цієї Інструкції, поліцейський на-правляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом восьмим Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що зни-жують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 ( зі змінами ), передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від про-ведення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазна-чає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопору-шення від 13 липня 2022 року серії ДПР18 №334437, складеного у м. Вінниці по вул. Немирівське шосе, 28, 13 липня 2022 року о 15.05 годині у м. Вінниці по вул. Немирівське шосе, 28 водій ОСОБА_1 керував транспортним засо-бом «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками нарко-тичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, почервоніння обличчя, підви-щена жвавість. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що зафіксованою нагрудними камерами поліцейських 470720 та 468918, допустивши таким чином порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху. До протоколу про адміністративне пра-вопорушення додане направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_3 до медичного закладу з метою виявлення стану сп`яніння, складене о 15.45 годині 13 липня 2022 року, де зазначені ознаки сп`яніння: почервоніння обличчя, підвищена жвавість, зіниці очей, що не реагують на світло, а також зазначено, що огляд на місці зупинки не проводився. Також у матеріалах спра-ви наявний рапорт поліцейської, якою складений протокол про адміністративне правопорушення, де зазначається, що під час несення служби у м. Вінниці по вул. Немирівське шосе, 28 був зупинений автомобіль «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм у нього були виявлені ознаки сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, почервоніння обличчя, підвищена жвавість. Від проходження огля-ду на стан сп`яніння водій відмовився у повному обсязі за безперервної відео-фіксації вчинення цього адміністративного правопорушення.

Крім вказаного до справи долучені відеозаписи з нагрудних камер полі-цейських, якими повністю зафіксована хронологія події за участі водія ОСОБА_3 вдень 13 липня 2022 року.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ад-міністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, що виразилося у його відмові від проходження огляду на стан нарко-тичного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена матеріалами справи. За наявних фактичних обставин, що мають місце у цій справі, у діях ОСОБА_1 убачається склад адміністративного право-порушення, передбаченого указаною нормою матеріального права, оскільки він відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній поста-нові від 15 вересня 2022 року, слід погодитися, вони є вірними, об`єктивними, справедливими.

Аргументуючи апеляційну скаргу захисник посилається на те, що ОСОБА_4 не були повідомлені підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, на чому він наголошував та просив поліцейських роз`яснити йому, що останніми проігноровано. Такі аргументи скарги цілком спростовуються долученим до справи відеозаписом із нагрудних камер поліцейських, з якого убачається, що ОСОБА_1 усі підставийого зупинення були повідомлені, до того ж неодноразово, натомість ОСОБА_1 , щоразу перебиваючи у роз-мові поліцейського, повторював про необхідність роз`яснення причини зупин-ки, власне самих дій правоохоронців, незважаючи на те, що йому відповідав, повідомляв поліцейський. Наразі належить відмітити поведінку водія, яка не відповідала ситуації що мала місце, його неповагу до працівників поліції під час виконання ними своїх прямих обов`язків, зверхнє, зневажливе, недопустиме спілкування з поліцейськими.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо того, що від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся, оскільки такі мотиви скарги та пояснення учасників справи не відповідають дійсності, безспірно спростовуються наявним у справі та дослідженим у судо-вому засіданні відеозаписом, з якого безумовно убачається, що водій жодних активних дій з метою виконання неодноразових пропозицій поліцейських пройти огляд у спеціалізованому закладі, проходження цього огляду в установ-леному порядку на вимогу поліцейського не вчинив. Навпаки, як уже зазнача-лолся, він поводив себе зухвало, зарозуміло, не виконуючи вказівок поліцейсь-кого щодо дотримання порядку, вказував, що він вправі вести себе як завгодно, натомість працівники поліції повинні вести себе законослухняно. З відеофік-сації убачається, що жодних протиправних дій стосовно ОСОБА_1 право-охоронцями не вчинено. Поведінка водія, а фактично реальне ухилення його від проходження огляду на стан сп`яніння, та врешті й непроходження цього огля-ду не може трактуватися як вираження згоди водієм ОСОБА_1 на прохо-дження освідування на стан сп`яніння. Така «згода» водієм ним же свідомо не реалізована.

Щодо аргументів скарги про порушення порядку проведення огляду у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, то слід зазначити, що у дано-му випадку поліцейським виявлені ознаки саме наркотичного сп`яніння, зазна-чені у протоколі про адміністративне правопорушення, що в силу закону потре-бує проведення спеціальної процедури проведення огляду водія транспортного засобу на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі за направленням поліцейського. У такому випадку огляд на місці зупинки транспортного засобу не проводиться.

Оскаржуючи постанову судді суду першої інстанції від 15 вересня 2022 року, адвокат наголошує на порушенні правоохоронцями порядку проведення огляду на стан сп`яніння через незалучення свідків під час оформлення прото-колу внаслідок відмови від проходження огляду. Проте апеляційний суд не погоджується з такими доводами скаржника з даного приводу, адже такі по суті є власним, хибним трактуванням особою норм КУпАП, що є чинними на час вчинення адміністративного правопорушення.

Так відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час прове-дення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Зі змісту даної норми закону убачається обов`язок поліцейського застосовувати технічні засоби відеозапису під час фік-сування огляду водія на стан сп`яніння та передумови для необхідності залу-чення свідків. Тобто, у разі відмови водія від проходження медичного огляду у випадку проведення відеозапису нагрудною камерою такої відмови наступне залучення свідків є недоцільним, зважаючи, що вони не були присутніми у мо-мент висловлення відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння. Поліцейськими у даному випадку здійснювалася безперервна відеофіксація за участі ОСОБА_1 , а відповідний відеозапис у встановленому порядку долу-чений до матеріалів справи.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Зако-ну України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Кон-венцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встанов-лює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулю-вання у першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достат-ніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуаль-ного права, вони є суб`єктивним тлумаченням скаржником в силу особистого розуміння ним окремих норм права. Аргументи скаржника не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, оскільки вина його підзахисного у вчиненні адміністративного правопорушен-ня, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного, вимогу апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної постанови апеляційний суд визнає необ-ґрунтованою та не знаходить підстав для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок націо-нального суду переконатися, що провадження у цілому, зокрема, спосіб отри-мання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інте-ресами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було до-тримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання об-ґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і осно-воположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З огляду на викладене вище, апеляційний суд не знаходить законних, ґрун-товних та об`єктивних підстав для скасування правильної, належно умотиво-ваної та справедливої постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адмі-ністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Када-ру Артему Миколайовичу процесуальний строк на апеляційне оскарження пос-танови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2022 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 -лійовича до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу захисника Петренка Олександра Анатолійовича адвока-та Кадара Артема Миколайовича залишити без задоволення.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Т. О. Денишенко