Справа № 346/1279/22
Провадження № 33/4808/498/22
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бежук С.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює помічником машиніста РПЧ-4, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто 496 гривень 20 копійок судового збору, -

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що 04.04.2022 о 22 год. 35 хв. у м. Коломия по вул. Крип`якевича водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «OPEL ASTRA» державний номерний знак « НОМЕР_1 » в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6820» у присутності двох свідків. Результат тесту 1.93 %. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною, ухвалена без врахування фактичних обставин справи та без надання належної оцінки доказам у справі.

Апелянт звертає увагу на те, що судом грубо порушено вимоги ст. 268 КУпАП, справа розглянута за його відсутності, без забезпечення його можливості скористатись правовою допомогою, без надання можливості на ознайомлення із матеріалами справи. Суд першої інстанції позбавив його права на захист, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Вказує на те, що поліцейським при проведенні огляду на визначення стану сп`яніння грубо порушено вимоги ст. 266 КУпАП. Наголошує, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували його вину у вчиненні правопорушення.

Зазначає, що до матеріалів справи долучено чотири відеофайли, які не підтверджують факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Відеозаписи долучені з порушенням вимог закону, не містять повної фіксації обставин події. Відеозапис вівся з переривами і на ньому не зафіксовано момент зупинки транспортного засобу під його керуванням, відтак він не дає підстав для встановлення вини ОСОБА_1 . Натомість, на відеозаписах містяться дані заперечення ним факту керування транспортним засобом.

Апелянт наголошує на відсутності його підпису в роздруківці чеку приладу «Драгер». Звертає увагу на те, що у відповідності до відеозапису огляд на визначення стану сп`яніння було проведено о 21.44 год. 04.04.2022, тобто за годину до роздрукування чеку приладу «Драгер», в якому зазначено час 22.41 год. 04.04.2022 року, що свідчить про фальсифікацію доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 вважає, що працівниками поліції було допущено декілька грубих порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема йому не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, як і немає даних про направлення йому засобами поштового зв`язку копії протоколу, в протоколі відсутні його пояснення та його підпис, а також працівниками поліції не було роз`яснено йому його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, що є істотним порушенням.

Апелянт стверджує, що в мотивувальній частині постанови суду не обґрунтовано, на підставі яких доказів суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 . За відсутності доказів вини, суд визнав його винним у вчиненні правопорушення, з чим апелянт не погоджується.

ОСОБА_1 наголошує, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях чи доказах, отриманих незаконним шляхом.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Бежук С.М. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бежук С.М., який підтримав вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи, з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 переконаний у відсутності в матеріалах справи належних та достатніх доказів підтвердження його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки 04.04.2022 він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що працівники поліції допустили грубі порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, вказує на недоліки протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за відсутності останнього, порушивши його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд також виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст. 268 КУпАП, відповідно до якої справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено 04.04.2022 в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності(а.с. 1), а матеріали справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до Коломийського міськрайонного суду 07.04.2022 (а.с. 11) з подальшим призначенням справи до розгляду на 29.04.2022, 03.06.2022, 13.06.2022, 22.07.2022 (а.с. 12-29). В судовому засіданні 22.07.2022 ухвалено оскаржувану постанову щодо ОСОБА_1 (а.с. 30-31).

В судові засідання ОСОБА_1 не з`являвся, не повідомляв суд про причини своєї неявки, внаслідок чого розгляд справи неодноразово відкладався.

Доводи апелянта з приводу того, що суд, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , оскільки останній був позбавлений змоги ознайомитися з матеріалами справи, дати пояснення, скористатись юридичною допомогою адвоката, вчасно оскаржити постанову суду (абз. 3 а.с. 40) не відповідають дійсності та спростовуються даними матеріалів провадження з огляду на таке.

Матеріали провадження дійсно не містять підтвердження вручення поштових повідомлень щодо розгляду справи судом ОСОБА_1 , однак останній поза розумним сумнівом був обізнаний про притягнення його до адміністративної відповідальності, про розгляд справи щодо нього судом, однак скористався правом на юридичну допомогу та розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Зокрема, суд вживав усіх можливих заходів для належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи щодо нього судом (а.с. 12-29 судові повістки, розписки, надсилання поштових повідомлень на адресу, указану ОСОБА_1 при оформленні постанови про адміністративне правопорушення від 04.04.2022, телефонограми). 30.05.2022 судом була зареєстрована заява адвоката Оліградського М.В. про ознайомлення з матеріалами справи в інтересах ОСОБА_1 (а.с. 19), згідно додатків якої, ОСОБА_1 25.05.2022 уклав договір про надання йому професійної правничої допомоги №2022/2 (а.с. 19 зворот а.с. 21). Крім того, 02.06.2022 адвокат в інтересах ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву на отримання копій відеоматеріалів по справі (а.с. 22), а заявою від 13.06.2022 повідомив суд, що не буде надавати юридичну допомогу та представляти інтереси ОСОБА_1 , оскільки адвокату не вдалось зв`язатись з клієнтом та повідомити останнього про час і місце розгляду справи судом (а.с. 24).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, однак, згідно даних оглянутих відеофайлів, долучених до матеріалів провадження, вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про складання щодо нього протоколу, про притягнення його до адміністративної відповідальності, про його права, передбачені законодавством та про наступний розгляд справи щодо нього в суді (а.с. 9). Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений 04.04.2022 у його присутності, що свідчить про те, що останній з даного моменту знав про наявність відповідної справи та звинувачення його у вчиненні правопорушення, однак не цікавився особисто наявним відносно нього провадженням, тим самим ухилявся від явки до суду з невідомих суду причин.

Апеляційний суд констатує, що з 04.04.2022 ОСОБА_1 поза розумним сумнівом був обізнаний про висунуте працівниками поліції йому звинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, про притягнення його до адміністративної відповідальності та подальший розгляд справи щодо нього в суді (а.с. 1 протокол, а.с. 9 відеофіксація правопорушення). Крім того, ОСОБА_1 скористався правом, гарантованим вітчизняним та Європейським законодавством, на захист, на правову допомогу, що підтверджується копією Договору про надання професійної правничої допомоги №2022/2 від 25.05.2022 (а.с. 19- зворот). Адвокат в інтересах ОСОБА_1 отримував всю необхідну інформацію: і щодо дати призначень судових засідань, і знайомився з матеріалами провадження, і отримував затребувані копії.

З урахуванням наведеного та приписів ст. 268 КУпАП, яка не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає, що апелянт ОСОБА_1 голослівно та необґрунтовано посилається на порушення судом першої інстанції вимог КУпАП. На думку апеляційного суду, обрана процесуальна поведінка особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, яка була достовірно поінформована про розгляд справи щодо неї судом, давала обґрунтовані підстави для висновку суду першої інстанції про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , який скористався правом на правову допомогу, однак розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд (не цікавився особисто станом розгляду справи щодо нього судом, не з`являвся в судові засідання, не заявляв особисто клопотання про відкладення розгляду справи, не надавав письмових пояснень щодо фактичних обставин справи, при цьому користувався професійною правничою допомогою на умовах, погоджених Договором).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати гарантовані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без його участі порушив його право на захист та не надав йому можливості належним чином організувати захист своїх інтересів, не відповідають дійсності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції свідчать про неможливість забезпечення участі правопорушника у розгляді справи та його свідому відмову від свого права на участь у судовому засіданні, що і дозволило суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є безумовною підставою для скасування судового рішення, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, надав вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були відновлені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо участі у судовому засіданні та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу «resjudicata», тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи ( «Науменко проти України»).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення (відсутність належних та достатніх доказів винуватості, доказів керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та недоліки протоколу про адміністративне правопорушення), суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, що відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №110539 від 04.04.2022, в якому зафіксовані подія і обставини справи, який складений уповноваженою на те особою відповідно до вимог КУпАП, за змістом якого, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи щодо нього в Коломийському міськрайонному суді, що засвідчено підписами двох свідків. ОСОБА_1 від надання письмових пояснень, підписання протоколу та отримання його копії відмовився. У відповідності до приписів закону, у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія (а.с. 1); даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з результатом огляду, що склав 1.93%, засвідченим підписами двох свідків (а.с. 2); даними Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 04.04.2022, в якому зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі (а.с. 3); даними роздруківки приладу «Драгер 6820» з результатом тесту, що склав 1.93 % (а.с. 4); даними копії Свідоцтва про повірку Газоаналізатора «Alcotest 6820» (далі «Драгер») (а.с. 5); даними рапортів (а.с.7, 8) та оглянутих відеоматеріалів, згідно яких водій ОСОБА_1 пред`явив поліцейським реєстраційні документи, надав пояснення, що лише від`їхав, щоб дати місце для парковки, погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер 6820», пройшов освідування, не заперечував факту перебування в стані алкогольного сп`яніння, однак від підпису протоколу та отримання його копії відмовився (а.с. 9).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст. 2.9А Правил дорожнього руху України.

Так, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським Коломийського РВП старшим сержантом поліції Явдошаком Р.М., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою та свідками: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 1).

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Коломийському міськрайонному суді, що підтверджено оглянутими відеозаписами, долученими до матеріалів провадження (а.с. 9, відеофайл «002349_04042144»).

В протоколі зазначені свідки, однак, апеляційний суд звертає увагу, що за приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису і лише в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Суд констатує, що поліцейськими велась відеофіксація у відповідності до приписів закону, відеозаписи долучено до матеріалів провадження та оглянуто судом (а.с. 9).

Працівники поліції у ОСОБА_1 вилучили посвідчення водія НОМЕР_2 . Тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами не видавався. ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень у відповідній графі протоколу, від підпису протоколу та отримання його копії, відтак, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Апеляційний суд враховує, що, відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином, доводи апелянта з приводу неналежності як доказу протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 необґрунтовані, їм надано належну правову оцінку за результатом апеляційного дослідження, в ході якого апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист ОСОБА_1 особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не вважає себе суб`єктом правопорушення, оскільки стверджує, що не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні апеляційної інстанції в якості свідка було допитано ОСОБА_4 , який показав, що увечері 04.04.2022 у м. Коломия він після роботи перебував разом з ОСОБА_1 , коли у зв`язку з виникненням потреби перепаркувати транспортний засіб марки «OPEL ASTRA» державний номерний знак « НОМЕР_1 », який належав останньому, він сів за кермо вказаного автомобіля та переїхав на інше місце, оскільки ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного сп`яніння і не мав права керувати транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що показання вищевказаного свідка не відповідають дійсності, оскільки носять голослівний характер та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. Перебування вищевказаного свідка у дружніх стосунках з ОСОБА_1 викликає недовіру до пояснень, які суперечать встановленим судом обставинам та є непослідовними і суперечливими.

Так, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів провадження (згідно даних оглянутих відеозаписів) ОСОБА_1 ствердив і факт вживання алкоголю, і добровільно погодився продути Алкотестер «Драгер 6820», однак вважав, що не керував транспортним засобом, оскільки лише від`їхав автомобілем.

Зі змісту пояснень, які бути надані ОСОБА_1 на місці складання протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що останній вважав, що від`їзд транспортного засобу на незначну відстань з метою надання можливості іншому автомобілю припаркуватися, не свідчить про те, що він керував транспортним засобом та є водієм транспортного засобу.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За приписами п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За приписами п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74 (далі за текстом Конвенція про дорожній рух) «Каждое транспортное средство или состав транспортних средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».

В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

За даними відеозаписів (а.с. 9), які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції заперечував факт керування транспортним засобом, оскільки вважав, що він лише від`їхав, щоб дати можливість припаркуватись іншому авто. Апеляційний суд констатує, що на відеофайлі «VID-20220405-WA0000» зафіксовано рух транспортного засобу з номерним знаком « НОМЕР_1 ».

З урахуванням наведеного, апеляційний суд зафіксовані на відеозаписах вислови ОСОБА_1 , як «Я дав задом, звідси виїхав, дав парковку людині», «Я не їхав ніде дальше» (а.с. 9 відеофайл «002349_04042144»), «Лиш підвіз сюда товариша», «Ми тут від`їхали буквально з парковки», «Від`їхали буквально, щоб машина припаркувалась» (а.с. 9 відеофайл «VID-20220406-WA0001»), розцінює як беззаперечне ствердження, що ОСОБА_1 (з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі) за указаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин 04.04.2022 керував транспортним засобом «OPEL ASTRA», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозапис не містить даних відповідно до яких ОСОБА_1 стверджував, що транспортним засобом керував інший водій та вказував, що цим водієм був свідок ОСОБА_4 .

Матеріали відеозапису містять дані, які дозволяють встановити, що автомобіль марки «OPEL ASTRA» державний номерний знак « НОМЕР_1 » дійсно використовувався в якості транспортного засобу та був зупинений водієм транспортного засобу у зв`язку із появою патрульної машини поліцейських. (а.с.9 відеофайл «VID-20220405-WA0000»)

За даними оглянутих відеозаписів підтверджено, що саме ОСОБА_1 на вимогу патрульних поліцейських пред`явив посвідчення водія та добровільно пройшов огляд з допомогою Алкотестера «Драгер 6820» на місці зупинки транспортного засобу, результат якого склав 1,93 %.

ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу про адміністративне правопорушення та результатів освідування з допомогою газоаналізатора, однак позитивні результати огляду ОСОБА_1 (1,93%) підтверджуються даними відеофайлу «0002349__0002», згідно якого останній крім того особисто ствердив: «Я вживав алкоголь». Також, ОСОБА_1 особисто підтвердив факт вживання алкогольних напоїв та перебування в стані алкогольного сп`яніння, зокрема: «Я є п`яний» (а.с. 9 відеофайл «002349_04042144»), на запитання поліцейського, чи вживали алкогольні напої, ОСОБА_1 ствердив: «Так, я вживав» (а.с. 9 відеофайл «VID-20220406-WA0001»).

Апеляційний суд звертає увагу, що за таких обставин у працівників поліції були всі підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та правомірна вимога пройти відповідний огляд.

Перевірка працівниками поліції щодо стану сп`яніння ОСОБА_1 проводилась відповідно до приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу, під час пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, під час процедури його огляду та складання протоколу щодо нього про адміністративне правопорушення. Матеріали провадження також не містять і даних щодо оскарження цих дій ОСОБА_1 , як і не містять результатів такого оскарження.

Суд, дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичному диску, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, отримавши особисте підтвердження водія щодо факту вживання ним алкоголю, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, склали протокол за результатами огляду та отриманих результатів.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, встановити послідовність даних, що містяться в матеріалах провадження, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, в оскаржуваній постанові, а також заперечень, викладених в апеляційній скарзі та озвучених під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при фіксації обставин подій патрульними поліцейськими, проходженні ним огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння з допомогою Алкотестера «Драгер» та відмові від підпису протоколу, результатів огляду та від отримання копії протоколу.

Вказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення (вважає, що не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, але не заперечує, що від`їхав автомобілем і факт вживання алкоголю) та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 розумів, що проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння саме як водій транспортного засобу у зв`язку з тим, що поліцейський підозрює його в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час проведення огляду на стан сп`яніння свідчить про те, що він саме як водій транспортного засобу ОСОБА_1 добровільно пройшов відповідний огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

З урахуванням наведеного, вищевказані доводи ОСОБА_1 з приводу того, що він не керував транспортним засобом, є голослівними, спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами, в тому числі і даними оглянутих відеозаписів. Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з приводу фальсифікації доказів вини ОСОБА_1 . За результатами апеляційного перегляду, повторного дослідження наявних в матеріалах провадження доказів, в тому числі повторного перегляду долучених відеофайлів та надання їм правової оцінки, апеляційний суд дійшов до переконання, що долучені до матеріалів провадження не підписані ОСОБА_1 і протокол про адміністративне правопорушення, і роздруківка результатів огляду з допомогою газоаналізатора Алкотестера «Драгер 6820» є належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Розбіжність в часі, указаному в роздруківці та протоколі, на яку вказує апелянт як на підставу скасування постанови суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду є несуттєвою технічною помилкою, яка нівелюється даними, зафіксованими у протоколі про адміністративне правопорушення та на долучених відеофайлах, які повністю узгоджуються між собою та дають обґрунтовані підстави вважати, що в діях водія ОСОБА_1 наявні склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, за результатами перевірки не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а відтак і наявність в діях останнього складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і поставлено йому у вину.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами, оскільки при накладенні стягнення судом першої інстанції було вірно враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв