Справа № 301/452/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/309/22, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 29.03.2022.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , приватний підприємець, громадянка України, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №801460 від 04.01.2022 та постанови судді від 29.03.2022 вбачається, що ОСОБА_1 04.01.2022 о 14 год. 40 хв. в АДРЕСА_2 , будучи приватним підприємцем, не припинила роботу кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме офіціант даного кафе ОСОБА_3 не мала сертифікату про вакцинацію від COVID-19, ПЛР тесту або довідки, що перехворіла на COVID-19, чим порушила Постанову Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 29.03.2022 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП. Вважає, постанову незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Заперечує факт вчинення нею правопорушення та переконана, що її вина не доведена належними та допустимими доказами. Вказує на те, що суд поклав в основу доведення її винуватості, виключно протокол про адміністративне правопорушення, який не відповідає вимогам закону, оскільки є нечитабельним, у ньому не вказані свідки правопорушення та зазначено не чинний пункт нормативного правового акту і сама постанова КМУ № 1236 від 09.12.2019 не існує, тобто на момент складення протоколу, так і на момент винесення постанови судом першої інстанції, норма закону за якою її притягнули до відповідальності та визнали винною у вчиненні адміністративного правопорушення була скасована. Також зазначає, що матеріалами справи не доведено, що у день події ОСОБА_3 обслуговувала відвідувачів, окрім того у момент коли до кафе зайшли працівники поліції там не було жодних відвідувачів. ОСОБА_3 , у перший свій

-2-

робочий день, прийшла для проходження інструктажу з техніки безпеки, ознайомитися з обов`язками, вивчити розпорядок робочого дня. Також ОСОБА_1 вважає, що суд наклав на неї стягнення без врахування вимог ст.33 КУпАП. Просить постанову скасувати та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явилася. Остання рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримувала, до суду в черговий раз не з`явилася, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст.268 КУпАП.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дослідивши докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (справа «Михайлов проти Російської Федерації»).

Враховуючи сутність і характер адміністративного правопорушення, суворість можливого стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна

-3-

користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати право на захист своїх інтересів професійним захисником та право оскаржувати судові рішення.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Диспозицією ч.1 ст.44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Разом з тим, вказана норма закону є бланкетною правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний зміст.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06.04.2000 встановлено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно з частиною першою статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06.04.2000 карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» встановлено на усій території України карантин.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2», в редакції станом на 06.03.2021 карантин встановлюється на усій території України з 19.12.2020.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020, із змінами від 01.12.202117 №1248 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», на території регіонів, на яких установлений червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос і закладів громадського харчування в аеропортах.

Відповідно до ст.41 «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06.04.2000, особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №801460 від 04.01.2022 стверджується, що ОСОБА_1 04.01.2022 о 14 год. 40 хв. в АДРЕСА_2 , будучи приватним підприємцем не припинила роботу кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме офіціант даного кафе ОСОБА_3 не мала сертифікату про вакцинацію від COVID-19, ПЛР тесту або довідки, що перехворіла на COVID-19, чим ОСОБА_1 порушила постанову Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 та вчинила передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП адміністративне правопорушення.

-4-

З пояснень ОСОБА_1 , даних в судовому засіданні, слідує, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення вона не визнала, та пояснила, що ОСОБА_3 04.01.2022 була прийнята на посаду продавця і працювала в кафе «Іннесса» перший день, і в цей же день вона була вакцинована, про що надала суду сертифікат про вакцинацію від 06.01.2022.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 вину не визнала у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, її вина у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №801460 від 04.01.2022; поясненням ОСОБА_3 , з якого вбачається, що 04.01.2022 з 12 год., вона працювала в барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в с.Довге по вул.Станційній,39, Хустського району, Закарпатської області, не маючи сертифікату про вакцинацію; ліцензією, яка видана ГУ ДПС у Закарпатській області на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями від 08.07.2021 суб`єкту господарювання фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 .

Вищенаведені докази, які є належними і допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП адміністративного правопорушення - порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №801460 від 04.01.2022 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, який вона підписала та у графі: «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зазначила: «Зобов`язуюсь більше не порушувати».

Матеріали справи не містять доказів про порушення дільничним офіцером поліції сектору превенції ВП №1 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області лейтенантом поліції Косянчук У.Д. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч.2 ст.251, ст.ст.256,265-2,266, 268 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №801460 від 04.01.2022 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

-5-

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Отже, вказаний висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено конкретний пункт постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, оскільки у межах даної справи факт здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності під час дії обмежувальних протиепідемічних заходів підтверджується сукупністю доказів, які між собою узгоджуються і містять фактичні дні про відповідність даних викладених у протоколі реальним обставинам подій.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 , підтвердила той факт, що вона, працювала в барі «Іннесса», не маючи сертифікату про вакцинацію, оскільки не знала, що потрібно мати такий, а власник ОСОБА_1 приймаючи її на роботу не говорила, що їй необхідно мати сертифікат про вакцинацію від COVID-19, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 порушила вимоги, встановлені постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Тому, висновки викладені в оскаржуваній постанові про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, - є обґрунтованими та правильними.

Разом з тим, апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 ,у перший свій робочий день, прийшла для проходження інструктажу з техніки безпеки, ознайомитися з обов`язками, вивчити розпорядок робочого дня, оскільки із пояснень ОСОБА_3 слідує, що вона працювала в барі «Іннесса», не маючи сертифікату про вакцинацію, оскільки не знала, що потрібно мати такий, та спростовуються дослідженими у справі доказами. Вказані доводи в апеляційній скарзі, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, вказані доводи ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Твердження ОСОБА_1 про те, що суд наклав на неї стягнення без врахування вимог ст.33 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки призначаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції відповідно до ст.33 КУпАП, правильно врахував характер вчиненого правопорушення в умовах гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, особу правопорушника, ступінь її вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, і призначив адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.44-3 КУпАП.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а

-6-

тому висновок місцевого суду про визнання її винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті рішення, апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 ненадано належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені вище висновки апеляційного суду, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось, що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавила себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 29.03.2022 щодо ОСОБА_4 ,- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя