ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1896/22 Головуючий суддя І інстанції Садовський К.С.
Провадження № 33/818/1204/22 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Валки

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Філіповського В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Філіповського В.В. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2022 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Дніпра,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що 20.01.2022 року о 02:40 год. в м. Харкові на вул. Сніжковська, біля буд. №4, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ТОЙОТА», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору ДРАГЕР та в закладі охорони здоров`я, водій відмовився в присутності двох свідків.

В своїй апеляційній скарзі, враховуючи доповнення, внесені під час апеляційного розгляду, захисник просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку із недоведеність винуватості ОСОБА_1 , посилаючись на те, що суд першої інстанції не надав можливості захиснику ознайомитись з матеріалами справи. Також, суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 та його захисника. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які є в матеріалах справи. Зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем. Вказую, що суд першої інстанції не допитав свідків. Посилається на порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння. Зазначає, що працівники поліції не доставили ОСОБА_1 до медичного закладу.

Крім того, адвокат Філіповський В.В. Н.М. просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 1 липня 2022 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції ані ОСОБА_1 , ані захисник участі не приймали, а тому не мали можливості у строк, передбачений чинним законодавством подати апеляційну скаргу.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Філіповського В.В.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Філіповського В.В. та ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника Філіповського В.В. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення, відеоматеріалах з бодікамер інспекторів поліції та інших матеріалах справи.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки з використанням газоаналізатора Драгер та у закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.

Обставини, які зафіксовані в протоколі, а саме наявність у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які її виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

В протоколі міститься власноручні підписи ОСОБА_1 , що об`єктивно свідчить про те, що останній ознайомлений зі змістом цього протоколу.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначив, що в протоколі він не ставив власних підписів.

Проте, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції під час складення протоколу, суд апеляційної інстанції розцінює такі твердження ОСОБА_1 , як обраний ним спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ці відомості відповідають дійсності.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції, суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 без участі свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в матеріалах цієї справи достатньо відомостей, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, захисник просив викликати в судове засідання та допитати у якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебували на місці події разом із ОСОБА_1 .

З відомостей матеріалів справи та відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що ці свідки є близькими родичами ОСОБА_1 , а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні такого клопотання захисника, оскільки ці свідки є зацікавленими особами.

Поряд з цим, зазначені в протоколі обставини підтверджуються відомостями відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 7), відповідно до яких ОСОБА_1 будь-яким чином не заперечував, що саме він керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції. Крім того, з відеозапису вбачається, що сам ОСОБА_1 та пасажири, які перебували у салоні його автомобіля не заперечували факту керування автомобілем саме ОСОБА_1 , а лише намагались дізнатись причину зупинки їх автомобіля. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що здійснюється відеофіксація їх спілкування. Також впродовж спілкування працівник поліції звертався до ОСОБА_1 , як до водія, і останній не заперечував цього факту. Також працівники поліції декілька разів ОСОБА_1 та іншим особам повідомили причину зупинки їх автомобіля. Після цього, працівники поліції повідомили ОСОБА_5 про те, що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням газоаналізатору Драгер. Працівник поліції зробив контрольний забір повітря - алкоголю виявлено не було. Після чого ОСОБА_1 почав проходити огляд шляхом продуття трубки алкотестеру. Однак, ОСОБА_1 не дотримувався правил проведення огляду та робив вид, що продуває трубку, проте повітря яке він видихав не вистачало для проведення огляду, про що працівники поліції неодноразово повідомляли ОСОБА_1 . Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 хоча і погодився пройти огляд на місці його зупинки, однак своїми умисними діями уникав цього огляду.

Крім того, з відеозапису вбачається, що після того, як ОСОБА_1 не пройшов огляд на місці його зупинки, працівники поліції повторно пропонували йому дотриматися процедури та належним чином пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатору Драгер, оскільки огляду не відбулось, а також у закладі охорони здоров`я. Від цього ОСОБА_1 категорично відмовився. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що у разі відмови від проходження огляду на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, з чим ОСОБА_1 погодився.

Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, наявність якого обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції, що об`єктивно свідчить про дотримання працівниками поліції вимог цієї Інструкції.

Поряд з цим, захисник в апеляційній скарзі посилався на те, що працівники поліції не доставили ОСОБА_1 до медичного закладу для проведення огляду на стан його сп`яніння.

Проте, з відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатору Драгер, від чого останній відмовився. Після цього, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 також відмовився. Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі твердження захисника є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 особисто відмовився від проходження огляду як на місці його зупинки, а також і в медичному закладі. Необхідно також зазначити, що працівники поліції не мають процесуальної можливості без згоди водія доставити останнього до закладу охорони здоров`я для проведення огляду його на стан алкогольного сп`яніння.

Поряд з цим, належить врахувати те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, про що свідчать відомості довідки (арк. 6), що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до положень ст. 10 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КупАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України об`єктивно мали процесуальні підстави для складення відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Поряд з цим, статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Також, відповідно до п.1 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до п.4 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці;

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 була наявна ознака алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини.

Отже, працівник поліції, виявивши цю ознаку, яка відповідає переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме на місці його зупинки, а також у закладі охорони здоров`я.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 20 січня 2022 року, ОСОБА_1 близько 02 год. 40 хв. в м. Харкові по вул. Сніжковській, біля будинку №4, керував автомобілем «ТОЙОТА» державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля, а також в медичному закладі, у встановленому законом порядку відмовився, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Поряд з цим, захисник в своїй апеляційній скарзі, а також в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції вказував на те, що в протоколі зазначені свідки, яких не було на місці події, що, на його думку, свідчить про порушення працівниками поліції чинного законодавства під час складення протоколу.

В матеріалах справи дійсно містяться письмові пояснення свідків відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (арк. 4,5). Відомості про цих же свідків зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник повідомили, що вони дійсно не звертались з будь-якими скаргами на дії працівників поліції під час складення протоколу та вважали це недоцільним та недієвим.

Враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_1 та його захисника на дії працівників поліції, у суду апеляційної інстанції не виникає будь-яких сумнівів щодо наявності свідків, а такі твердження захисника суд розцінює, як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Поряд з цим, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В матеріалах цієї справи міститься відеозапис події, яка зафіксована в протоколі (арк.7). Тобто працівники поліції здійснювали відеозапис події за участю ОСОБА_1 на технічні засоби відеозапису, що свідчить про дотримання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП.

Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксована на відеоносій, який був долучений працівниками поліції до матеріалів справи. Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що порядок фіксації відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції відповідає вимогам ст. 266 КУпАП, а тому такі доводи є необґрунтованими.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, ані ОСОБА_1 , ані його захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Філіповського В.В. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника Філіповського В.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду О.Ю. Грошева