Справа № 201/7132/22
Провадження № 3/201/3262/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончаренко В.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнутого за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Інспектором патрульної поліції складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , відповідно до якого останній 22 липня 2022 року о 22 годині 40 хвилин, в районі буд. № 49 по пров. Пермський в м. Дніпрі, передав керування транспортним засобом «Фольксваген», д/н НОМЕР_1 , водієві ОСОБА_2 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, чим ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху України.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд доходить висновку, що дана адміністративна справа підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки доказів зібраних в дану справу не достатньо для того щоб зробити однозначний висновок щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, в якому обвинувачується останній.

Стаття 130 КУпАП за способом свого викладення відноситься до бланкетних норм, тобто її диспозиція не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші спеціальні норми законодавчих актів, у даному випадку положення Правил дорожнього руху України, а тому суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення певного пункту ПДР, котрий зазначений уповноваженою посадовою особою поліції у протоколі.

Так, при складенні даного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 151232 від 23 липня 2022 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 поліцейським зазначено, що останній порушив вимоги п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху України.

Означеним пунктом правил дорожнього руху водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Водночас відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху України передбачено, що власник транспортного засобу може передавати керування таким засобом іншій особі або передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

В абзаці 5 пункту 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 р. вказано, що судам слід враховувати, що відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції (ч. 1 ст. 130 КпАП), настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан.

Зібраними матеріалами справи не підтверджується у який саме спосіб було передано право керування транспортним засобом водієві ОСОБА_2 , чи добровільно та чи на законних підставах відбулась така передача, в разі її наявності, чи мав при собі ОСОБА_2 реєстраційні документи на цей транспортний засіб, що дозволяло безперешкодно керувати ним навіть без попереднього дозволу з боку власника останнього на законних підставах, чи ні.

Отже перевіреними доказами не доводиться те, що ОСОБА_1 передав керування власним транспортним засобом водієві ОСОБА_2 та не спростовується те, що останній міг самостійно використовувати такий засіб на законних підставах, маючи його реєстраційний документ.

За таких обставин з упевненістю неможливо стверджувати, що ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом, знаючи, що водій ОСОБА_2 перебував в стані сп`яніння або явно для нього був в нетверезому стані, а тому наявність сумніву про цей факт повинно трактуватись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так як протилежного не доведено матеріалами, зібраними патрульними поліції.

Водночас рапорт поліцейського, у якому вказано, що під час встановлення обставин даної справи виявилось, що власник транспортного засобу «Фольксваген» ОСОБА_1 передав право керування іншому водієві ОСОБА_2 , не може розглядатися як доказ на підтвердження вищевказаного, оскільки дані службові особи являються уповноваженими посадовими особами на складання відповідного протоколу та виконують свої професійні обов`язки, безпосередньо пов`язані з цим, а отже дії останніх можуть бути необ`єктивними та мати характер направлений на притягнення особи до адміністративної відповідальності. При цьому інших належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які підлягають доказуванню в даній справі надано не було.

Також слід зазначити, що за порушення п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху України адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані. Тобто у даному випадку притягнення до відповідальність можливе лише за умови підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду водія, якому було передано керування транспортним засобом.

Однак до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 151232 від 23 липня 2022 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 не було долучено жодних доказів, які б давали підстави зробити висновок про знаходження водія ОСОБА_2 в стані сп`яніння, якому відповідно до фабули даної справи було передано право керування транспортним засобом «Мерседес-Бенц», власником останнього ОСОБА_1 . Тобто обставини, що підлягають доказуванню не були обґрунтовані належними та допустимими доказами, які б підтверджували знаходження водія ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння. Водночас необхідно враховувати, що провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється в рамках пред`явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин викладених у відповідному протоколі, а також виходячи з матеріалів, наданих для розгляду, які були попередньо зібрані та належним чином процесуально закріплені уповноваженою на те посадовою особою, проте відсутність фактичних даних, які б вказували на перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, якому передається право керування вказує на той факт, що фактичні обставини порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху України є недоведеними, оскільки безсумнівно стверджувати протилежного не вважається за можливе в умовах відсутності відповідних доказів.

За таких обставин суд позбавлений можливості самостійно усунути недоліки, що виникли через суперечливість самого протоколу та відсутність відповідних матеріалів адміністративної справи, оскільки до повноважень суду не входить збирання доказів, їх вилучення або долучення іншим чином за власною ініціативою, при цьому перекладання на себе повноважень посадової особи уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення, в противному випадку, призведе до порушення судом принципу рівності сторін процесу.

В світлі даної ситуації, слід вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно з ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину патрульною поліцією в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , притягнутого за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала чинності:

Суддя: В.М. Гончаренко