П О С Т А Н О В А

Іменем України

28.09.2022 р. м.Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О., з участю адвоката Цімури Я.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 122-4, ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП -

встановив:

07 липня 2022 року на розгляд Франківського районного суду м. Львова із Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 085237 від 04.07.2022 р. (складений о 22:50 год.), ОСОБА_1 04.07.2022 р. о 20:35 год. у м. Львові на перехресті вул. Кульпарківська Трускавецька керуючи транспортним засобом «BMW 328» д.н.з. НОМЕР_1 був не уважний, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав за межі проїзної частини внаслідок чого здійснив наїзд на металеве огородження та дерево. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні ушкодження та пошкоджено металеве огородження, чим порушив п.п. 2.3 (б); 12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 085238 від 04.07.2022 р. (складений о 23:30 год.), ОСОБА_1 04.07.2022 р. о 20:35 год. у м. Львові на перехресті вул. Кульпарківська Трускавецька керуючи транспортним засобом «BMW 328» д.н.з. НОМЕР_1 був причетний до ДТП та не повідомив про нього відповідний підрозділ поліції, не дочекався приїзду працівників поліції та не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди та покинув місце, залишивши автомобіль, чим порушив п.п. 2.10 (а), 2.10 (д), 2.10 (е) ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.122-4 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 085240 від 04.07.2022 р. (складений о 23:40 год.), ОСОБА_1 04.07.2022 р. о 20:35 год. у м. Львові на перехресті вул. Кульпарківська Трускавецька керував транспортним засобом «BMW 328» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків; висновок лікаря № 001522 КНП ЛОР Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді від 28.09.2022 року матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 та матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 об`єднано з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , присвоєно об`єднаному провадженню єдиний номер №465/3474/22, номер провадження №3/465/2126/22.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив свою винуватість в інкримінованих правопорушеннях та пояснив, що 04 липня 2022 року в першій половині дня він з друзями на автомобілі своєї мами «BMW 328» д.н.з. НОМЕР_1 приїхав у відпочинковий комплекс «Емілі Резорт», що знаходиться біля м. Винник на виїзді зі Львова. Близько 14:00 год. приїхав його рідний брат ОСОБА_2 та забрав автомобіль і поїхав по справах. Близько 19:30 год. його брат ОСОБА_2 повернувся, забрав їх та вони поїхали на вул. Пулюя у м.Львові у піцерію «Челентано». ОСОБА_2 був за кермом, а він на задньому сидінні. Коли брат їхав у м. Львові по перехресті Трускавецька-Кульпарківська близько 20:30 год., то не впорався з керуванням та в?їхав у огорожу та дерево. У момент ДТП він вдарився лобом об підголівник переднього сидіння та в нього виступила кров. ОСОБА_2 та інші пасажири були без ушкоджень. Одразу після зіткнення ОСОБА_2 залишився біля автомобіля, а він пішов в сторону, зателефонував до мами, повідомив про ДТП. Додатково пояснив, що він був у стресі, його боліла голова після удару та він пішов на заправку, купив води та випив близько 50 грам коньяку, який теж купив на заправці. Потім він відійшов на польову дорогу та через деякий час почув крики невідомих людей, щоб він зупинився. У темряві він не побачив, що це працівники поліції, які не представились, тому злякавшись і перебуваючи у стресовому стані почав бігти від них в сторону місця ДТП. Згодом вони його наздогнали, повалили на землю, заламали руки і відвели у свою машину. Вони почали його звинувачувати у вчиненні ДТП та втечі з місця ДТП, на що він повідомив, що за кермом був його брат ОСОБА_2 , який і залишився на місці ДТП. Після затримання працівники поліції пропонували йому пройти на приладі «Драгер», на що він відмовився, оскільки він не був водієм. Тим не менше повідомив, що може здати кров, або іншу біологічну речовину. Однак всупереч Інструкції такої можливості йому не було надано. У зв`язку з чим просив закрити справу відносно нього.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Цімура Я.В. в судовому засіданні підтримав позицію, викладену в поданих ним клопотаннях про закриття провадження по даних справах та зазначив про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом «BMW 328» д.н.з. НОМЕР_1 07.07.2022 р. о 20:30 год. у м. Львові по вул. Кульпарківській-Трускавецькій; час та місце вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не підтверджено жодними доказами; всупереч Наказу МВС № 1026 відеофіксація велась не безперервно; з відеозаписів вбачається, що працівники поліції самі казали, що керував автомобілем брат ОСОБА_3 ; не було складено протокол адміністративного затримання ОСОБА_1 , хоча по факту він був затриманий; права та обов`язки ОСОБА_1 роз`яснено вже після складання протоколів; а відтак просив закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_4 пояснив,що він є братом ОСОБА_1 , їх мама є власником автомобіля марки «BMW 328» д.н.з. НОМЕР_1 . 04 липня 2022 року він близько обіду зателефонував до брата, оскільки йому потрібен був автомобіль, щоб перевезти речі, на що брат повідомив, що він з автомобілем у м. Винниках в «Емілі Резорт» Він туди під?хав та забрав автомобіль і поїхав по справах. Близько 19:30 год. він повернувся, забрав брата і його друзів і вони мали їхати до Львова у піцерію «Челентано» на вул. Пулюя у м.Львові. Він керував автомобілем, а ОСОБА_5 сидів ззаду. На перехресті вулиць Трускавецька-Кульпарківська у м.Львові він не зорієнтувався куди повертати, не впорався з керуванням та в?їхав у дерево та огорожу. В нього та пасажирів не було явних тілесних ушкоджень, тільки ОСОБА_5 сильно вдарився головою. Після ДТП він залишився біля машини, а ОСОБА_5 пішов купити води та привести себе в порядок. Потім приїхали працівники поліції, він їм повідомив, що трапилась ДТП, він був за кермом, постраждалих немає, однак останні почали на нього тиснути, бо на їх думку за кермом був його брат. Однак машиною ОСОБА_5 не керував. Письмових пояснень в нього не відбирали. Він залишався на місці ДТП ще дуже довго, а працівники поліції їздили з ОСОБА_5 в лікарню. Потім відносно ОСОБА_5 склали протоколи. Наступного дня він як водій звернувся у Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради та відшкодував збитки за пошкодження огорожі та дерева.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , представник ОСОБА_1 - адвоката Цімури Я.В. та свідка ОСОБА_4 , з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважаю, що справу щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, слід закрити з наступних підстав.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 122-4 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно з п.п. 2.10 (а, д, е) Правил дорожнього руху визначено, що У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди.

Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Аналогічно об`єктивною стороною правопорушень за ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП є перш за все керування транспортним засобом у момент вчинення ДТП.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735.

Зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів (до уваги не береться диспозиція статті щодо передачі керування транспортними засобом).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, у цьому випадку є водії транспортного засобу.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Однак, на цьому етапі водій ще не вважається винним. Далі законодавець надав право водію пройти ще один незалежний огляд, а саме, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

При цьому, огляд може проводитися не у будь-якому медичному закладі, а у закладі, який включено в Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення такого огляду. Цей перелік затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду в інших закладах заборонено законом.

Відповідно до ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із п.8 р. ІІ Інструкції №1452/735 форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Отже, зазначені нормативні акти чітко передбачають, що у випадку відмови водія від огляду на місці зупинки чи незгоди водія із результатами огляду на місці зупинки, працівник поліції ще не має права скласти протокол за статтею 130 КУпАП. У такому випадку закон покладає обов`язок на працівника поліції запропонувати водієві пройти огляд в медичному закладі.

Крім цього, проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо.

І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП.

Якщо ж водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення, то підстави для притягнення водія до відповідальності за статтею 130 КУпАП відсутні.

В п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті", міститься роз`яснення що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

В розумінні п. 1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейських щодо скоєння адміністративних правопорушень за ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 долученого до матеріалів адміністративної справи, який було оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що відеозапис не містить даних про те, що ОСОБА_1 04.07.2022 р. о 20:35 год. у м. Львові на перехресті вул. Кульпарківська Трускавецька керував транспортним засобом «BMW 328» д.н.з. НОМЕР_1 .

Разом з тим, як вбачається з відеозаписів «Clip 1» та «Clip 14» (20:56:40 год.) працівник поліції Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції стверджує, що «Машина патрульного, був його брат за кермом».

Крім цього, на відеозаписі «Clip 16» (22:47:30) ОСОБА_1 каже «я не керував, брат був за кермом». Поліцейський відповідає, що «брат казав, що він не керував».

Хоча згідно відеозаписів станом на 22:47 год. брат ОСОБА_1 таких показань не давав. На наявних відеозаписах взагалі не видно надання пояснень ОСОБА_4 .

З відеозаписів не зрозуміло на підставі яких доказів працівники поліції згодом дійшли висновку про те, що ОСОБА_1 був за кермом автомобіля «BMW 328» д.н.з. НОМЕР_1 у момент зіткнення з загорожею та деревом, адже з відеозапису не вбачається факт і опитування очевидців ДТП, яких на місці було доволі багато.

Разом з тим, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність згідно з ст.384, 385 КК України та будучи приведеним до присяги, дав суду показання, що саме він 04.07.2022 р. о 20:35 год. у м. Львові на перехресті вул. Кульпарківська Трускавецька керував транспортним засобом «BMW 328» д.н.з. НОМЕР_1 , а за кермом автомобіля ОСОБА_1 не перебував, останній сидів на задньому пасажирському місці. Під час складення протоколу свідок був присутній та вказав працівникам поліції, що він саме керував автомобілем, однак його слів до уваги вони не брали.

Власне з самого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 в момент затримання працівниками поліції був у чорній футболці; тоді як з фото з камери на перехресті вулиць Кульпарківська Трускавецька у м.Львові безпосередньо перед ДТП чітко помітно, що за кермом перебував чоловік у білій футболці. Водночас з відеозапису (clip4, 22:49 год.) слідує, що саме брат ОСОБА_1 ОСОБА_6 (свідок) був у білій футболці. Наведене поза розумним сумнівом спростовує, що за кермом даного автомобіля був саме ОСОБА_1 .

Відтак, суд критично оцінює складені протоколи про адміністративні правопорушення серії ААД № 085240 від 04.07.2022 року, серії ААД № 085237 від 04.07.2022 року, серії ААД № 085238 від 04.07.2022 року відносно ОСОБА_1 , самі по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відображають виключно суб`єктивні судження самих поліцейських.

Згідно з Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Проте в даному випадку відеозапис, який міститься в матеріалах справи не є безперервним, епізоди порізані, на відео зафіксовані лише часткові часові відрізки.

ВС КАС у справі № 216/5226/16-а в постанові від 18.07.2019р. вказав, що доказом порушення ПДР України не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюванних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

Відтак, приходжу до висновку, що здійснений відеозапис є недопустимим доказом у зв?язку з тим, що такий не вівся безперервно, а саме відсутні наступні проміжки часу: 20:46:51-20:50:48; 20:56:53-22:01:52; 22:07:26-22:30:54; 22:37:29-22:42:16.

З матеріалів справи також слідує, що працівниками поліції було фактично затримано ОСОБА_1 («clip4» з 22:55 год.) При цьому, всупереч імперативній нормі ст. 260 КУпАП, про адміністративне затримання не було складено даний протокол, а отже і не було повідомлено причину адміністративного затримання, не ознайомлено з права, в тому числі щодо отримання правової допомоги.

Окрім цього, всупереч ст. 256 КУпАП права та обов`язки ОСОБА_1 не було роз`яснено у встановлений спосіб, а вже після складання протоколу, що є недопустимим та порушило право ОСОБА_1 на захист.

Також в протоколі було зазначено свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак з наданого відеозапису не видно ні встановлення їхніх осіб, ні того факту, що і яким чином фіксували ці свідки; їх пояснення також відсутні в матеріалах справ.

Оскільки ОСОБА_1 не був водієм вищевказаного транспортного засобу, то вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України щодо останнього не застосовуються.

Інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили той факт, що ОСОБА_1 керував автомобілем та те, що він вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з п. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути під даний заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно свідчили б про вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 248, 279, 283, 284, 307, 308 КУпАП

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Мартинишин М.О.