ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3589/22 Головуючий суддя І інстанції Зуб Г.А.
Провадження № 33/818/1205/22 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Валки

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Мазура М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мазура М.В. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2022 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що 05.06.2022 року о 22.05 год. в м. Харкові по Журавлівській набережній, біля буд. №2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору ДРАГЕР та у медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД відмовився, що зафіксовано на бодікамеру № ХА02123.

В своїй апеляційній скарзі захисник просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Вказує, що працівники поліції здійснювали провокаційні дії стосовно ОСОБА_1 . Вважає, що працівники поліції у протоколі формально зазначили ознаки сп`яніння. Вказує, що працівники поліції незаконно не залучили свідків, що є порушенням чинного законодавства. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про ухилення ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Також посилається на низку судових рішень.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції в режимі відеоконференції з`явився захисник ОСОБА_1 адвокат Мазур М.В., який повідомив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак доручив захиснику захищати його. Також захисник повідомив, що правова позиція між захисником та ОСОБА_1 узгоджена та немає перешкод для розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 за умови обов`язкової участі захисника Мазура М.В.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку захисника Мазура М.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення, направленні на проведення огляду на стан сп`яніння, відеоматеріалах з бодікамер інспекторів поліції та інших матеріалах справи.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився.

Обставини, які зафіксовані у протоколі, а саме наявність ознак алкогольного сп`яніння, вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у визначеному законом порядку.

Поряд з цим, особисто ОСОБА_1 надав письмові пояснення в протоколі, що об`єктивно свідчить про те, що він ознайомлений з його змістом.

Однак, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, вказані в протоколі обставини підтверджуються відомостями відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк.3), відповідно до яких об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 , перебуває на проїжджій частині біля свого автомобіля та спілкується з працівниками поліції. Останні повідомляють ОСОБА_1 , що він був зупинений за порушення ПДР України. ОСОБА_1 не заперечував, що саме він керував автомобілем, а також не повідомляв працівникам поліції будь-яких відомостей про те, що автомобілем керувала якась інша особа або що він взагалі не керував автомобілем, що об`єктивно свідчить про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції. Отже суд апеляційної інстанції вважає такі доводи необґрунтованими та розцінює їх як обраний спосіб захисту для уникнення від відповідальності.

Разом з тим, відповідно до відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Останній повідомив, що йому зрозуміли його права. Працівники поліції, під час спілкування, встановили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням алкотестеру Драгер, від чого ОСОБА_1 відмовився. Після цього працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 також відмовився. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що у разі його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ними буде складено стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 погодився з цим.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналізуючи наявний у матеріалах справи відеозапис, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції, пропонуючи ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, діяли виключно відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та склали протокол стосовно ОСОБА_2 саме за відмову пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Поряд з цим, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції щодо складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апелянта щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності.

Крім того, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи містять відеозапис спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 . На цьому відеозаписі об`єктивно вбачається, що працівники поліції, виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, пропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням алкотестеру Драгер, а після отримання відмови, запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 також відмовився. Також з відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, які йому, з його слів, було зрозуміло. Отже, працівники поліції здійснювали фіксацію спілкування з ОСОБА_3 на спеціальні технічні засоби відеозапису, а тому, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, не залучали свідків, з чим погоджується суд апеляційної інстанції та вважає такі доводи необґрунтованими.

Крім того, апелянт зазначає, що у протоколі не міститься відомості про те, що ОСОБА_1 ухилявся від проходження огляду на стан сп`яніння. Суд апеляційної інстанції ставиться до цього доводу критично, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що саме і передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому такий довід є необґрунтованим та таким що не відповідає дійсності.

Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наявність якого у матеріалах справи обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції, що свідчить про відповідність дій працівників поліції під час складення протоколу вимогам цієї Інструкції.

Поряд з цим, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 2), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає , що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім того, з відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 пропонував працівникам поліції домовитись, на що отримав категоричну відмову.

Враховуючи такі дії суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 повністю усвідомлював наслідки події, яка зафіксована в протоколі та під час спілкування з працівниками поліції безпосередньо намагався уникнути відповідальності.

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 05 червня 2022 року, ОСОБА_1 близько 22 год. 05 хв. в м. Харкові по Журавлівській набережній біля будинку № 2, керував автомобілем «Фольцваген» державний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить саме йому, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголя з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Поряд з цим, захисник зазначав, що працівники поліції не надали можливості ОСОБА_1 на місці події зв`язатись із захисником, чим порушили його право на захист.

Проте, ОСОБА_1 скористався своїм правом на захист, уклавши договір про правову допомогу із професійним адвокатом, який захищав останнього в суді першої інстанції, а також в суді апеляційної інстанції. Однак, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції під час складення ними протоколу, матеріали справи не містять відомостей, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а тому такі твердження захисника є необґрунтованими.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції ані ОСОБА_1 , ані його захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Мазура М.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду О.Ю. Грошева