П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 936/893/22

Провадження № 3/936/567/2022

29 вересня 2022 року смт.Воловець

Суддя Воловецького районного суду Закарпатської області Павлюк С.С., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.164 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №452718 від 11.09.2022, громадянин ОСОБА_1 11.09.2022, біля 16:10 год. по вул. Центральній в с. Н.Ворота Мукачівського району, керуючи транспортним засобом державний номер НОМЕР_1 , надавав послуги з перевезення пасажирів в режимі "Таксі" з метою отримання доходів, без ліцензії на право здійснення такої господарської діяльності, чим порушив порядок провадження господарської діяльності, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_1 для участі в розгляді справи не з`явився, на адресу суду скерував заперечення в якому зазначив, що свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 164 КУпАП не визнає, просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 164 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є не обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази по справі відповідно до ст. 252 КУпАП, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно вимог ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до вимог п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №3 "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності" під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, полягає у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди.

Об`єктом цього правопорушення законодавець визначає суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. Господарська діяльність будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Відповідно до ч.2 ст.3, ст.42 Господарського кодексу України, ст.1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво є видом господарської діяльності та під підприємництвом розуміється самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик діяльність, яка здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів і одержання прибутку.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

У розумінні ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Частиною 1 статті 164 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення порядку провадження господарської діяльності, у тому числі без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно п. 24 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським,автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Згідно ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточнихумов наданняпослуг зперевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів видається в тому числі на надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.

Згідно ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку .

Згідно ст.35 «Про автомобільний транспорт» послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Як вбачається із письмових пояснень пасажира ОСОБА_2 , ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажира на замовлення, при цьому послуга з перевезення здійснювалась на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Таким чином, письмовими поясненнями ОСОБА_2 підтверджено, що ОСОБА_1 надавав послугу з перевезення пасажиру на таксі на договірних умовах із замовником послуги за плату, що відповідно ст. 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» підлягає ліцензуванню.

За таких обставин суд дійшов до переконання, що ОСОБА_1 провадив господарську діяльність без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 164 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №452718 від 11.09.2022; письмовими поясненнями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , в яких зазначено, що ОСОБА_1 отримав гроші за перевезення.

Заперечення ОСОБА_1 про те, що разове вчинення перевезення пасажира не утворює в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, суд не сприймає, оскільки відповідно ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів, що свідчить про необхідність спочатку здійснити реєстрацію господарської діяльності та отримати ліцензію і лише після цього розпочинати провадження господарської діяльності з надання даного виду послуг.

Крім того, відповідно п. 6 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 09.12.2020 №4248/5 у разі вчинення однією особою двох або більше адміністративних правопорушень протокол про адміністративне правопорушення складається щодо кожного правопорушення окремо, а отже системність на яку посилається особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не може мати місце в протоколі про адміністративне правопорушення та є однією з загальних ознак господарської діяльності, визначених ГК України.

Суд також зазначає, що системність на яку посилається особа, яка притягується до адміністративної відповідальності у своєму запереченні не єдиною та визначальною ознакою господарської діяльності. Самостійність, ініціативність та діяльність спрямована на отримання цільового прибутку також є ознаками господарської діяльності і такі ознаки встановлено та підтверджено у діях ОСОБА_1 , оскільки факт сплати грошових коштів за надання послуг з перевезення підтверджено письмовими поясненнями пасажира ОСОБА_2 , який зазначив, що сплатив гроші за перевезенняз м. Стрий до м. Свалява та самим ОСОБА_1 , який в письмових поясненнях доданих да протоколу про адміністративне правопорушення зазначив, що перевозив пасажира та брав з нього гроші.

Перевіривши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №452718 від 11.09.2022, письмові пояснення ОСОБА_1 від 11.09.2022, який визнав, що як таксі перевозив із м.Івано-Франківськ в м. Свалява пасажира, вважаю, що він своїми діями скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст. 164 КУпАП, тобто провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Зважаючи викладене, суд дійшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_1 та необхідність притягнути його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення, суд враховує положення ст. 33 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи характер та обставини вчиненого правопорушення; особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд дійшов до висновку про необхідність застосування до нього стягнення у виді мінімального штрафу без конфіскації.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, зобов`язана сплатити судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 40-1, 164 ч.1, 213, 221, 247, 283 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду через Воловецький районний суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя С.С. Павлюк