справа № 208/4107/22
№ провадження 3/208/1911/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 жовтня 2022 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П., розглянувши матеріали адміністративних справ про адміністративні правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, служить в Збройних силах України, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 055962 від 15.08.2022 року,

встановив:

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 055962 від 15.08.2022 року слідує, що 14.08.2022 року о 20.10 годині, в м. Кам`янське, Дніпропетровської області по вул. Республіканська № 35 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Galant» д.н.з. НОМЕР_2 та був учасником дорожньо-транспортної пригоди, після чого вживав алкогольні напої в асортименті пиво, віскі. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою алкотестеру Драгер 6810 № 0606, результат якого 2.63 проміле, згідно протоколу зазначено порушення вимог п.п. 2.10є ПДР, як складову адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, оскільки проходить службу в Збройних силах України.

В судове засідання з`явився адвокат Плетенко К.Ю., яка повідомила, що провину за ч.4 ст.130 КУпАП її довіритель не визнає, подала до суду клопотання в якому просить закрити провадження по справі, оскільки ОСОБА_1 свою провину визнає частково лише за ст.124 КУпАП, не заперечує проти того, що дійсно ним вчинено ДТП за наступних обставин. 14 серпня 2022 року, приблизно о 20 годині, він їхав на своєму автомобілі Мітсубісі д/з НОМЕР_2 , по вул. Республіканська. На зустріч йому їхав автомобіль Хонда, який ОСОБА_1 зачепив своїм авто в той час, як автомобілі зрівнялись та пошкодив ліву сторону автомобіля Хонда. Усвідомивши, що сталось зіткнення, ОСОБА_1 зупинився на відстані приблизно метрів 20 від автомобіля Хонда. ОСОБА_1 перебував у шоковому стані, оскільки ще проходив лікування після отримання мінно-вибухової травми під час участі в бойових діях 26.07.2022 року, тому зателефонував своєму товаришу ОСОБА_2 та повідомив про подію, попросив у нього допомоги. Після чого, ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, до нього підійшов водій автомобіля Хонда ОСОБА_3 та став висувати претензії за пошкоджене авто. В цей час приїхав ОСОБА_4 та запропонував ОСОБА_3 владнати питання шляхом відшкодування шкоди за пошкоджене авто, на що він погодився. Денис розрахувався з водієм автомобіля Хонда, який сказав, що жодних претензій більше не має. Після чого, ОСОБА_1 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_5 , щоб попросити залишити автомобіль в його гаражі, що знаходиться по вул. Ігнатія Ясюковича З-А. Коли ОСОБА_1 поставив своє авто у гараж, він разом з товаришем ОСОБА_5 пішли до місця мешкання ОСОБА_1 , по дорозі зайшли до магазину та купили спиртні напої, які згодом вживали біля під`їзду в дворі будинку по АДРЕСА_2 . Приблизно після опівночі до двору під`їхав автомобіль патрульної поліції та автомобіль Хонда, з яким скоїв зіткнення Сєдих СВ. о 20 годині по вул. Республіканська. Поліцейські підійшли до ОСОБА_1 та запитали з якої він квартири, він відповів, після чого поліцейські в грубій формі стали говорити, що вони пів ночі вже його розшукують, запитували де його автомобіль. ОСОБА_1 жодного опору працівникам поліції не чинив, відповідав на всі поставлені запитання, разом з поліцейськими вони проїхали до гаражу, де стояв автомобіль ОСОБА_6 , працівники поліції оглядали та обшукували авто, запитували, чи не має ОСОБА_1 зброї або інших заборонених предметів. Після огляду автомобіля, вони знов повернулися до подвір`я будинку по АДРЕСА_2 , де поліцейські складали матеріали про адміністративні правопорушення, та запропонували ОСОБА_1 пройти тест Драгер, на що він погодився, оскільки вже більше чотирьох годин не керував автомобілем. Оскільки ДТП, яка є предметом розгляду справи, відбулась 14.08.2022 року о 20:10 год., згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 055962 від 15.08.2022 року огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 за допомогою тесту Драгер проводився 15.08.2022 об 00:27 год., що також підтверджується доданим до протоколу відеозаписом. При цьому, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, а саме частини 9 розділу II з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, тому справа підлягає закриттю.

Допитані свідки в судовому засіданні надали наступні свідчення:

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 14.08.2022 року приблизно о 1930-20.00 год., він керував автомобілем марки «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_3 коли він їхав по вул. Республіканська № 35 при зустрічному роз`їзді водій автомобіля марки «Mitsubishi Galant» д.н.з. НОМЕР_2 не вибрав безпечний інтервал та скоїв зіткнення і поїхав далі, він відразу повідомив про ДТП в поліцію та почав переслідувати авто, яке з ним зіткнулось, але проїхав декілька метрів, автомобіль порушника зупинився, згодом він узнав, що водія звати ОСОБА_7 , він з ним поговорив, потім приїхав його товариш і вони вирішили все на місці, з ним розрахувались за пошкоджене авто, він претензій до порушника не має, і вони роз`їхались, про те, що він повідомив в поліцію про ДТП, він ОСОБА_8 не казав, потім десь ближче до опівночі його знайшли працівники поліції і запропонували проїхати разом з ними до порушника, він поїхав разом з ними додому до ОСОБА_8 , і там з`ясувалось, що ОСОБА_8 поставив машину в гараж на СТО і був дома випивав пиво.

Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснив, що його товариш ОСОБА_1 в серпні місяці перебував у місті на лікування після отриманого поранення, оскільки він проходить службу в Збройних силах України, 14.08.2022 року приблизно о 19.30 ОСОБА_1 йому зателефонував та розповів, що став учасником ДТП, щоб він приїхав й поміг йому розібратися, бо він перебуває у стресовому стані. Коли він приїхав на вул.. Республіканську в м. Кам`янське, на місце ДТП, то там був його товариш ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_3 , він з поговорив та запропонував заплатити за ремонт автомобіля, на що він погодився, тоді він передав його кошти, але євро протокол вони між собою не укладали і потерпілий сказав, що він ніяких претензій не має і вони роз`їхались. Його товариш ОСОБА_1 був абсолютно тверезий, але знервований. Сєдих зателефонував товаришу ОСОБА_5 у якого є СТО в гаражах по АДРЕСА_3 , та попросив пригнати автомобіль на ремонт, ОСОБА_11 поголився, і ОСОБА_8 відігнав туди своє авто. Про те що потерпілий зателефонував на 102 він не повідомив, і сам поїхав з міста ДТП.

Вивчив матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухав адвоката, свідків, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, дослідив докази та оцінив їх за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З аналізу положень ст. ст. 9, 245, 247, 252 КУпАП вбачаться, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами, тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Виходячи з положень КУпАП, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Протоколом про адміністративне правопорушення фіксуються обставини вчиненого правопорушення, які повинні бути підтверджені іншими доказами, долученими до протоколу.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення вважається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер свого діяння, передбачала його шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП, яка є предметом розгляду справи, відбулась 14.08.2022 року о 20:10 год., згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 055962 від 15.08.2022 року огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 за допомогою тесту Драгер проводився 15.08.2022 об 00:27 год., що також підтверджується доданим до протоколу відеозаписом.

При цьому, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, а саме частини 9 розділу II з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, то об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у вживанні водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КупАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КупАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі умислу. З пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_1 залишив місце ДТП після того як всі питання, щодо відшкодування завданої шкоди потерпілому були врегульовані, та він до порушника не мав жодних претензій, тому ОСОБА_1 не міг здогадуватись про виникнення обставин, що зумовлюють необхідність виконання ним вимог п. 2.10є ПДР.

Даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП. Таких доказів не здобуто і в судовому засіданні.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (Постанова від 30 травня 2018 року у справі № 175/1982/16-а (2а/175/10/16). У цій справі належних доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 статті 130 КУпАП, стороною поліції не надано, а тому склад правопорушення в діях ОСОБА_1 недоведений належним та допустимим доказом.

Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівниками поліції норм чинного законодавства та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому правопорушенні. Окрім цього, суду не надано достатню кількість інших доказів, на основі яких, можна було б, поза розумним сумнівом, встановити у діях останнього наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення (Постанова ВС від 08 липня 2020 року справа № 463/1352/16-а) всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП є недоведеним.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

За змістом ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Отже, відповідно до статті ст. 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За таких обставин, вважаю, що всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення слід тлумачити на його користь.

Згідно з положеннями ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП України.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене, приходжу до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 та відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим, справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 130, 247, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Дніпровського апеляційного суду з дня винесення постанови.

Суддя Івченко Т. П.