Номер провадження: 33/813/1111/22
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

захисника Берзіня Сергія Людвиговича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційну скаргу захисника Берзіня Сергія Людвиговича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2022 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тимчасово непрацюючого, який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

02 вересня 2022 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватим у тому, що він 24 липня 2022 року о 10.45 год. у м. Одесі по вул. Тираспольське шосе, 22/8 керував транспортним засобом ВАЗ-2107, номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння та в порушення вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху України від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився, що зафіксовано відеореєстратором службовим №473257.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, захисник Берзінь С.Л. звернувся до суду із апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить постанову суду як незаконну, необгрунтовану, таку, що не відповідає матеріалам справи і прийняту із значними порушеннями процесуальних норм скасувати, а справу щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та вини ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення. Посилається на те, що «ознаки наркотичного сп`яніння» ОСОБА_1 не відображено в єдиному наявному в матеріалах справи доказі відеозаписі з відеореєстратору № 473257 поліцейського, де той констатує пожовтіння очей, натомість ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння поліцейським не виявлено та не зафіксовано, однак в протоколі вони вказані, тому ці відомості не є допустими та належними для доведення вини ОСОБА_1 . На неодноразові згоди ОСОБА_1 про проходження медичного освідування на стан наркотичного сп`яніння, працівники поліції замість того, щоб доставити ОСОБА_1 до наркологічного закладу, продовжують фактично вмовляти його відмовитися від проходження такого освідування, щоб був формальний склад правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що на думку захисту свідчить про поліцейську провокацію в розумінні сформованої позиції Європейського суду з прав людини та з огляду на конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених протиправних дій працівників патрульної поліції правопорушення не було б вчинено. Також вказує, що з відеозапису вбачається, що на повторні питання працівника патрульної поліції о 10:47:15, 10:47:27, 10:48:12 год. щодо проходження медичного освідування ОСОБА_1 , той відповідає, що готовий пройти таке освідування, з чого видно, що він не розуміє наслідків відмови від проходження та не знає, як правильно діяти в такій ситуації, а поліцейський не роз`яснює йому наслідків відмови від освідування та повторними питанням фактично провокує його відмовитися від огляду на стан сп`яніння. О 10:49:05 поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 на питання останнього про наслідки відмови від освідування у вигляді складення протоколу, чим фактично ввів в оману ОСОБА_1 за результатами своєї провокації, оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся від освідування, а дав згоду на складення протоколу. Незаконним використанням як доказу вини ОСОБА_1 є посилання суду на систематичне вживання останнім медичного препарату «Лірика», який відповідно до Інструкції заборонено вживати водіям, оскільки така Інструкція в матеріалах справи відсутня. Проявленням неупередженості та порушенням презумпції невинуватості є посилання суду на провадження за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України стосовно ОСОБА_1 , натомість в матеріалах справи відсутні докази відкриття такого кримінального провадження. Наявність вини ОСОБА_1 спростовується самим же відеозаписом з відеореєстратору поліцейського, а інших належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення в матеріалах справи немає.

В судовому засіданні захисник Берзінь С.Л. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Святецького В.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч. 7 ст. 294 КУпАП).

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 019691, дав цим обставинам належну оцінку, вислухав всі аргументи сторін та, приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, дійшов правильного висновку про доведеність його вини у відмові як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушено п. 2.5. Правил дорожного руху.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до наданих суду першої інстанції заперечень захисника Берзіня С.Л. в інтересах ОСОБА_1 , яким судом дана належна та аргументована оцінка, цих правильних висновків не спростовують.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам наданих суду першої інстанції заперечень захисника Берзіня С.Л., яким Малиновський районний суд м. Одеси надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи щодо протоколу про порушення правил дорожнього руху, що зазначені і в апеляційній скарзі, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Зокрема, судом вірно враховано, що Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за тестом - Інструкція), визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Згідно п. 3, 4, 7 розд. ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції, під час якого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, або у разі незгоди такої особи пройти вказаний огляд або у разі незгоди особи з результатами огляду огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - Правила), встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Всі вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані, вірно застосовані, а зміст постанови відповідає ст. 283, 284 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №019691 від 24.07.2022.

- долученим до протоколу відеозаписом з відеореєстратору службового №473257, який міститься на диску та приєднаний до матеріалів справи, яким зафіксовано факт керування автомобілем ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, з власноруч написами поясненнями ОСОБА_1 «Я извеняюсь» (російською, орфографія збережена).

Щодо доводів апеляційної скарги захисника, що працівники поліції внесли в протокол неіснуючі ознаки наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , про які не йдеться у відеозаписі з камери поліцейського, та спровокували його погодитися із складенням щодо нього протоколу у разі відмови від освідування, не розуміючи різницю між цими двома юридичними фактами, то апеляційний суд зазначає таке.

Внесені до вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №019691 від 24.07.2022 відомості про ознаки наркотичного сп`яніння є відображенням їх суб`єктивного сприйняття особою, що склала протокол, і їх неозвучення поліцейським під час спілкування зі ОСОБА_1 не спростовує наявності у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та не може ставити під сумнів зафіксовані відомості про відмову ОСОБА_1 від проходження освідування на стан наркотичного сп`яніння.

Натомість, для наявності складу такого адміністративного правопорушення достатнім є саме відмова особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння тощо. Вказане кореспондується із визначеним п. 2.5. Правил дорожнього руху обов`язком такої особи на вимогу поліцейського пройти вказаний огляд безумовно, і жодним чином не пов`язане із наявністю або відсутністю будь-яких зовнішніх ознак у водія.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Надуманими є і доводи захисника про те, що внаслідок протиправних дій працівників поліції мала місце провокація і схиляння до відмови ОСОБА_1 від проходження освідування відповідно до встановленого порядку на стан сп`яніння, який декілька разів від самого початку спілкування із поліцейськими давав згоду пройти таке освідування, і вже після першої згоди його мали б доставити до наркологічного закладу, чого не було зроблено, поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 наслідків відмови від освідування, фактично ввів останнього за результатами своєї провокації в оману та повторними питаннями фактично спровокував його відмовитися від огляду на стан сп`яніння, і що ОСОБА_1 не відмовлявся від освідування, а дав згоду на складення протоколу, оскільки працівники поліції при складенні протоколу повинні з`ясувати згоду чи не згоду правопорушника, щоб правильно кваліфікувати його дії при складенні протоколу.

Вважати, що працівники поліції діяли протиправно, немає підстав, оскільки їх дії не були оскаржені в установленому законом порядку, і з відео не вбачається порушення порядку складення протоколу.

Відповідно до відеозапису з боді-камери поліцейського дійсно ОСОБА_1 працівник поліції неодноразово ставив питання про його згоду або незгоду пройти освідування на стан сп`яніння саме у зв`язку із відсутністю безумовного погодження на його проходження останнім, який кожного разу після стверджувальної відповіді додавав «давайте домовлятися», питав, що йому краще робити, просив поради з приводу своїх дій, відповідав «як би можу пройти», «а який сенс», «як би згоден», і лише на 9-й хвилині спілкування з поліцейським - о 10:48:59 год - на вимогу останнього чітко відповідати, чи згоден він пройти медичне освідування на стан сп`яніння, ОСОБА_1 знову з`ясовує, що буде, якщо він відмовиться. Поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 наслідки такої відмови у вигляді складення протоколу, після чого о 10:49:15 на конкретне питання поліцейського, чи згоден він пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, о 10:49:20 ОСОБА_1 однозначно відповідає: «Не буду проходити». Саме після цього поліцейський роз`яснює, що буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження освідування та починає роз`яснювати права особі, щодо якої складається такий протокол.

Вказане неодноразове з`ясування у ОСОБА_1 його згоди або незгоди на освідування на стан наркотичного сп`яніння викликане не провокацією з боку поліцейських, на яку посилається захист, а раніше отриманими від ОСОБА_1 умовно позитивними відповідями.

Крім того вважати, що працівники поліції діяли протиправно немає підстав, оскільки їх дії не були оскаржені в установленому законом порядку та й з відео не вбачається порушення порядку складення протоколу щодо ОСОБА_1 .

Протокол складений у відповідності до вимог інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень до нього подано не було.

Посилання апелянта на правову позицію ЄСПЛ в рішенні «Раманаускас проти Литви», зміст якого зводиться до вислову «не було б скоєно, якби не було спровоковано», не є прийнятними до застосування у вказаній справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (справа «Лучанінова проти України»).

Утім апеляційний суд виходить з того, що юридичні аспекти використання таємних методів або агента-провокатората під час кримінальних проваджень та фіксація вчинення про адміністративного правопорушення є різними.

За таких обставин висновки ЄСПЛ про наявність провокації, що порушує пункт 1 статті 6 Конвенції не можуть беззастережно поширюватись на ситуацію, яку моделює у своїй апеляційній скарзі захисник, намагаючись обґрунтувати свою позицію, про те, що ОСОБА_1 нав`язали та змоделювали протизаконну поведінку самі працівники поліції.

Окрім того, при перегляді відеозапису з нагрудних камер патрульних поліцейських, на які апелянт посилається як на доказ невинуватості ОСОБА_1 , вбачається, що останній визнав періодичне вживання виявлених при ньому «трави» і препарату «Лірика» для полегшення симптомів своїх хвороб, і саме після їх виявлення ОСОБА_1 сказав про відсутність сенсу здавати аналізи у медичному закладі, а не через неправомірні, на думку скаржника, дії поліцейських по схилянню його до такої відмови.

Що стосується доводів апеляційної скарги про безпідставні посилання суду на заборону вживати водіям виявлений в речах водія ОСОБА_1 препарат «Лірика», Інструкція на який відсутня в матеріалах справи, на накладений арешт на вилучену у ОСОБА_1 речовину рослинного походження зеленого кольору за відсутності доказів відкриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 309 КК України щодо ОСОБА_1 , то вказане не спростовує винуватості вказаної особи у відмові від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння і наявності складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Берзіня Сергія Людвиговича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова