Справа № 161/4031/22
Провадження № 3/161/1709/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 12 жовтня 2022 року

Луцький міськрайонний суд в особі судді Філюк Т.М., за участю особи, яка притягується до відповідальності, захисника Сабашного Ю.М.., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за

вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 274743 від 24 березня 2022 року вбачається, що водій ОСОБА_1 ,24.03.2022 року о 15:35 год в м. Луцьку, перехрестя вул. Набережна вул. Яровиця, керував транспортним засобом «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковано як порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений саме за відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.130 КУпАП заперечив. Суду пояснив, що транспортним засобом не керував, посилався на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2022 року, яке набрало законної сили 06 жовтня 2022 року, яким не встановлено факту керування ним 24.03.2022 року о 15:35 год в м. Луцьку по вул. Набережній, транспортним засобом «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_1 .

Захисник ОСОБА_1 адвокат Сабашний Ю.М. підтримав пояснення, надані ОСОБА_1 , та у зв`язку з викладеним, просить провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення його за ч.2 ст.130 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, свідків, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, суд дійшов до наступного висновку.

Ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінов проти України» рішення від 09.06.2011р., заява №16347/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст.6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч.2 ст.52 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Статтею 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, є водії транспортних засобів, які знаходяться у стані алкогольного сп`яніння, даний факт фіксується у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно із фабулою ч.2 ст.130 КУпАП відповідальність за вказаною нормою наступає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинене повторно.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, яким встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеного пункту ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом в день та час, вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення.

Як було встановлено із переглянутого відеозапису, долученого до адміністративних матеріалів, екіпаж поліції прибув до місцезнаходження автомобіля Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , за вказівкою громадянина ОСОБА_2 , який раніше звернувся на лінію «102» та повідомив, що водій цього автомобіля вчинив аварійну ситуацію на дорозі. Саме ОСОБА_2 зустрів екіпаж поліції та показав їм автомобіль, який стояв припаркованим на території приватного підприємства по вул. Романюка в м. Луцьк. При цьому транспортний засіб Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , стояв нерухомим, жодних осіб біля нього не було. Відеозаписом зафіксовано лише хід розгляду справи суб`єктом владних повноважень відносно ОСОБА_1 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнавав та заперечував факт керування ним транспортним засобом.

Допитана в судовому засіданні інспектор роти № 2 батальйону УПП у Волинській області Юр`єва А.М. яка оформляла матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , пояснила, що прибула за викликом на місце вчинення правопорушення, однак особисто вона не бачила, чи керував автомобілем саме водій ОСОБА_1 , оскільки автомобіль вже стояв та біля нього знаходився ОСОБА_1 та інші особи.

Крім того, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду повідомив, що автомобіль Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , належить фірмі «Пепта», де він працює водієм, та використовується в службових цілях. 24 березня 2022 року він керував цим транспортним засобом (точний час не пам`ятає), закінчивши роботу, він припаркував автомобіль на території фірми та залишив ключі бухгалтеру ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_4 суду повідомила, що автомобіль Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , використовується в службових цілях фірми лише водієм ОСОБА_3 .

Підставою звільнення від доказування є преюдиціальність обставин, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України варто розуміти так, що учасники адміністративної справи не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 824/234/16-а, від 21 серпня 2019 року у справі № 465/5960/14-а, від 18 липня 2019 року у справі № 464/2262/17.

Так встановлено, що рішенням від 14 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови серії БЕБ №604979 від 24 березня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП постановлено скасувати постанову заступника командира роти №2 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Арсенюка Василя Дмитровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серії БЕБ № 604979 від 23 березня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року вищевказане рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2022 року залишено без змін.

Вищевказаним рішенням встановлено, що не можливо встановити, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_1 24 березня 2022 року о 15:35 год по вул. Набережна в м. Луцьку.

Наведені вище обставини та досліджені докази в їх сукупності не дають достатніх і переконливих підстав дійти висновку про наявність події і складу в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та про доведеність його винуватості у вчиненні цього правопорушення.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_1 , 24.03.2022 року о 15:35 год в м. Луцьку, перехрестя вул. Набережна вул. Яровиця. На відеозаписі долученому до матеріалів справи відсутня зупинка транспортного засобу та з показань свідків, допитаних в судовому засіданні такого не встановлено.

У зв`язку з цим, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння не пов`язане із фактом керування ним автомобілем. Вказані обставини також об`єктивно підтверджується оглянутим судом відеозаписом, показами свідків.

Таким чином, викладене у своїй сукупності свідчить, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП, оскільки відсутні докази на підтвердження факту керування останнього транспортним засобом у час та місці зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає.

Крім того, як зазначив Верховний суд у Постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За змістом статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 статті 7 КУпАП).

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, проаналізувавши та оцінивши відповідно до вимог статті 252 КУпАП наведені вище обставини справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 7, 247, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі ст. 247 п.1 КУпАП, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т. М. Філюк

.