Справа №: 148/1475/22
Провадження № 3/148/1029/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Дамчук О.О. розглянувши матеріали, які надійшли від Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась,

за ст.184 ч. 1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ухилилась від передбачених законодавством обов`язків по вихованню та навчанню свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив що 04.09.2022 його мати перебувала у стані алкогольного сп`яніння, поводила себе неадекватно, через що була неспроможна належним чином доглядати за сином, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ст.184 ч.1 КУпАП, а саме: ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про день, місце та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи є довідка про доставку SMS-повідомлень (а.с.12). Клопотань про відкладення слухання справи суду не надала.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 277 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У п. 3.4 і 3.6. свого рішення від 11.10.2011 р. (справа № 10-рп/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від кримінального правопорушення полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Листом ТУ ДСА у Вінницькій області від 16.08.2022 № 05-18/1541 (а.с.15) повідомлено, що зважаючи на ситуацію із фінансуванням установ судової системи в особливому режимі за умов воєнного стану та враховуючи значне недофінансування за коштами загального фонду бюджету і надходженнями від судового збору, в територіальному управлінні відсутні кошти для забезпечення Тульчинського районного суду Вінницької області знаками поштової оплати.

Кодекс про адміністративні правопорушення не містить законодавчо визначеної норми щодо повідомлення правопорушників у інший спосіб ніж судовими повістками, відповідно до ст.277-2 КУпАП, однак враховуючи зазначений лист ТУ ДСА, повідомити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності у зазначений в Кодексі про адміністративні правопорушення спосіб у суді відсутня можливість, тому в даному випадку суд вважає за можливе застосувати аналогію права.

Статтею 135 КПК України передбачено, що особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійсненням виклику по телефону, телеграмою, або іншим шляхом, не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом.

Таким чином з огляду на викладене ОСОБА_3 своєчасно та належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , відповідно до поданої заявки про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS - повідомлення, яке було доставлено (а.с.14 зворот) 15.09.2022, у судове засідання призначене на 27.09.2022 не з`явилась, клопотань про відкладення слухання справи суду не надала, у зв`язку з чим справа розглядається без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 268 ч. 1 КУпАП.

Неявку особи, яка вчинила адміністративне правопорушення у судове засідання суд розцінює, як намагання уникнути відповідальності та затягування розгляду справи.

З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не з`явилась у судове засідання, будучи обізнаною про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, про що свідчить відмітка у ньому про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться за викликом Тульчинського районного суду, не вжила заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, тому суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження". Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 184 КУпАП і повинна нести передбачену законом відповідальність.

Приймаючи дане рішення, суд керується принципом "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Виходячи зі змісту статей 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-ІІІ, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У частині 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 визначено, «не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя» полягає у наступних діях та бездіяльності, а саме:

- не забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування

дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання;

- не спілкуванні з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення;

- не надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей;

- не сприянню засвоєння дитиною загальновизнаних норм моралі;

- не проявлення інтересу до її внутрішнього світу;

- не створенні умов для отримання дитиною освіти.

Аналіз приписів Закону України «Про освіту» та Закону України про «Охорону дитинства» дає змогу дійти висновку, що під невиконанням обов`язків щодо виховання та навчання дитини варто розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання та навчання неповнолітніх. Ухилення батьків та осіб, що їх замінюють, від виконання своїх обов`язків може виражатись у тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, створення необхідних умов для своєчасного одержання ними освіти, успішного навчання, підготовки до трудової діяльності тощо.

Об`єктом адміністративного правопорушення за даною статтею, є суспільні відносини, що складаються в процесі реалізації конституційних та інших прав неповнолітнього, передбачених законодавством.

Отже, правовою підставою для покладення відповідальності на батьків за ч.1 ст. 184 КУпАП, є наявність ознак та елементів складу правопорушення, що полягає в невиконанні батьками чи іншими особами, які їх замінюють, обов`язків щодо утримання, виховання, навчання, захисту прав та інтересів неповнолітніх, тобто обмежуються законні права та інтереси дитини, у зв`язку з чим неповнолітній визнається потерпілим.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення полягає у ставленні до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - це психічне ставлення батька, матері до протиправної поведінки щодо їх виконання. Відповідальність у цьому випадку настає, у разі якщо батьки розуміли та усвідомлювали свої дії (бездіяльність), передбачали негативні наслідки своїх дій і керували ними, маючи при цьому юридичну та фактичну можливість.

Факт вчинення правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 188664 від 05.09.2022, рапортом працівника РВП, довідками про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , висновком амбулаторного медичного огляду в якому зазначено про відмову ОСОБА_1 від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, особистими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначеними на окремому аркуші щодо перебування нею у стані алкогольного сп`яніння та обставин вчинення адміністративного правопорушення.

При призначенні адміністративного стягнення прийнято до уваги, а також враховано характер та ступінь тяжкості скоєного правопорушення, перевіривши існування обтяжуючих та пом`якшуючих обставин, дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, визнання нею своєї вини, її ставлення до вчиненого, майновий та сімейний стан, має на утриманні неповнолітню дитину, а тому адміністративне стягнення необхідно накласти в межах санкції у вигляді попередження, що на розсуд суду є достатнім та необхідним для виправлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

В силу ст. 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підлягає стягненню судовий збір, в розмірах встановлених законодавством України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 40-1, 184 ч.1, 221, 268,283, 287 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП і накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір на користь держави (отримувач коштів : ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, код класифікації доходів бюджету 22030106, рахунок UA 0026001, банк отримувача Казначейство України (ЕАП)) у розмірі 496,20 (Чотириста дев`яноста шість) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Суддя О.О. Дамчук