Справа №461/4330/22
Провадження №3/461/2520/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №156210 від 12.08.2022, 07.08.2022 року о 21 годині 43 хвилин у м. Львові по вул. Валова, 14, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого здійснив наїзд на стоячий автомобіль Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_2 водія ОСОБА_2 . При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали технічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди.

Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №156211 від 12.08.2022, 07.08.2022 року о 21 годині 43 хвилин у м. Львові по вул. Валова, 14, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП, залишив місце пригоди не повідомивши орган поліції.

ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення, в яких просив проводити розгляд справи за його відсутності. Вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, ОСОБА_1 заперечив. Зазначив, що 09 серпня 2022 року, поблизу будинку де він проживає, на площі Галицькій у місті Львові, до нього підійшли два працівники поліції та повідомили, що його автомобіль 07 серпня 2022 року пошкодив інше авто на вулиці Валовій у м. Львові, яке, порушило ПДР, а саме стояло 3 дні в зоні знаку 2 «Стоянка заборонена». Також, працівники поліції оглянули його автомобіль, а після огляду попросили, щоб він зробив фото даного транспортного засобу і направив їм по номеру телефону, який вони йому надали. При цьому, було видно, що його автомобіль абсолютно не пошкоджений. Деякі подряпини пояснюються тим, шо автомобіль 2008 року випуску. Стверджує, що він наполягав, щоб працівники поліції забрали його автомобіль для проведення автотехнічної експертизи, але вони не вбачали у цьому потреби.

ОСОБА_1 також вказав, що він дійсно, ввечері 07 серпня 2022 року перепарковував свій автомобіль на постійне місце стоянки. Так, ввімкнувши аварійні вогні, він включив задню передачу і коли парктронік показав відстань 1 метр, він вийшов подивитися чи варто ще давати назад і, не наближаючись до білого авто, поїхав вперед та зупинився, оскільки задзвонив його телефон. Провівши розмову 7-10 хвилин він поїхав на постійне місце зберігання автомобіля. 10 серпня 2022 року працівник поліції на ім`я ОСОБА_3 подзвонив йому та попросив, щоб він направив йому на телефон декілька фото свого автомобіля з певної відстані, що він ( ОСОБА_1 ) і зробив.

12 серпня 2022 року на прохання працівників поліції ОСОБА_1 з ними зустрівся знову на вулиці і вони сказали, що змушені скласти протокол через можливі скарги потерпілих і щоб він підписав його. Зазначив, що оскільки його автомобіль застрахований, він протягом трьох днів з дня складення протоколу, звернувся до страхової компанії. Представники останньої виходили на місце, склали Акт про те, що його автомобіль абсолютно не пошкоджений. Подряпини пояснюються віком машини більше 14 років.

ОСОБА_1 стверджує, що його автомобіль не спричинив 07 серпня 2022 року ніякого наїзду на інший автомобіль.

На підставі вищенаведеного, просить провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.

Адміністративні матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд, у зв`язку чим підлягають об`єднанню в одне провадження з присвоєння єдиного унікального номера справи 461/4330/22 (провадження 3/461/2520/22).

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до п.10.9 Правил дорожнього руху України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до п.2.10А Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважаю, що в діях громадянина ОСОБА_1 відсутній склад вказаних вище адміністративних правопорушень, оскільки, при розгляді даної справи не встановлено достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів наявності в діянні останнього об`єктивної та суб`єктивної сторони складу правопорушень, а протокол та долучені до нього матеріали не містять беззаперечних доказів того, що саме ОСОБА_1 причетний до дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, суд виходить з наступного.

При оцінці доказів суд керується принципом "поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В постанові Верховного Суду по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 р. зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

У свою чергу, у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року (справа №524/5741/16-а) наведено, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

З матеріалів справи, зокрема з рапорту працівника поліції М. Ревоновича, вбачається, що 08.08.2022 року екіпаж поліції приїхав на виклик про ДТП, де на місці заявниця повідомила, що 07.08.2022 року вона припаркувала свій транспортний засіб Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_2 , та повернувшись до авто на наступний день - 08.08.2022 виявила пошкодження лівої передньої дверки та пред`явила відео яке їй надали із закладу «Kaunch Bar». Чітко номерного знаку транспортного засобу, який здійснив наїзд не видно.

Таким чином, фактично єдиними доказами на підставі яких встановлено можливу причетність водія ОСОБА_1 до ДТП є вищевказане відео та пояснення потерпілої, які ґрунтуються на змісті відеозапису. Однак, вказане відео не долучено до матеріалів справи. Більше того, сам рапорт містить дані про те, що номерний знак автомобіля причетного до ДТП не ідентифікували.

Судом, за клопотанням ОСОБА_1 , скеровувався запит до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП з проханням надати для огляду відеоматеріали із місця вчинення адміністративного правопорушення, обставини вчинення якого зафіксовані у протоколах які складені відносно ОСОБА_1 .

На вищевказаний запит, надійшла відповідь, що відеозапис події, яка мала місце 07.08.2022 за участі ОСОБА_1 , відсутній.

В свою чергу потерпіла ОСОБА_2 , яка б могла надати вищезгадані відеоматеріали, в судове засідання неодноразово не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Крім того, нею такі матеріали не надані працівнику поліції під час складання протоколу та отримання пояснень від неї по обставинам справи, а також не надані суду для долучення до матеріалів справи. Разом з тим, слід відзначити, що згідно матеріалів справи, зокрема письмових пояснень самої потерпілої, остання не була безпосереднім свідком ДТП, а виявила пошкодження на наступний день.

Таким чином, судом вжито всіх можливих заходів для встановлення обставин адміністративних правопорушень про якій йдеться у відповідних протоколах. Зокрема, учасникам провадження створено достатньо процесуальних можливостей для реалізації своїх процесуальних прав, у тому числі на подачу доказів суду. В свою чергу, виходячи з того, що ні ОСОБА_1 , ні потерпіла ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явились, суд ґрунтує свої висновки виключно на досліджених ним матеріалах справи.

При цьому, оцінюючи докази у справі, суд зауважує, що сам по собі рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, що відповідає наведеному вище правовому висновку Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 20.05.2020 р.

Долучена до протоколів схема місця ДТП фіксує лише розташування автомобіля Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_2 належного потерпілій і не містить даних про автомобіль ОСОБА_1 - Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 , а отже і не фіксує обставин контакту транспортних засобів.

ОСОБА_1 стверджує, що його автомобіль не причетний до пошкодження автомобіля Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_2 нележного ОСОБА_2 . Наведені доводи в процесі розгляду справи спростовані не були.

Так, згідно акту огляду транспортного засобу, складеного представником страхової компанії, 16.08.2022 було оглянуто автомобіль ОСОБА_1 Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 . В ході огляду, встановлено, що пошкодження на даному транспортному засобі відсутні.

Також, до матеріалів справи долучено фотознімки автомобіля Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 ., з яких вбачається, що на даному автомобілі відсутні видимі пошкодження, які могли б свідчити про причетність транспортного засобу до ДТП.

Також, слід відзначити, що органом уповноваженим на складання протоколів не встановлено жодного очевидця подій наведених у них, хоча згідно протоколів події мали місце у центральній частині міста.

Згідно ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Наведене вище вказує на відсутність у матеріалах справи достатніх, достовірних, допустимих та належних доказів, які поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а відтак і адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ухвалюючи рішення у даній справі, враховую, що в ході судового розгляду дотримано принцип повноти дослідження обставин справи, що суттєво впливає на об`єктивність рішення у провадженні, а також здобуто достатню сукупність доказів, яка обґрунтовує зроблені у даному судовому рішенні висновки, як такі, що не залишають місця сумнівам.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, а також того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу доведення вини «поза розумним сумнівом», доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

В даному випадку обов`язок доведення вини покладається на орган уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення, а будь-який сумнів з цього приводу трактується на користь особи якій інкриміноване вчинення такого порушення. Зокрема, такий обов`язок реалізується органом уповноваженим на складання протоколу за допомогою виготовлення відповідних процесуальних документів (протоколу) та збирання достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів, для їх скерування на розгляд до суду.

Пункт 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив протиправне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні ( в даному випадку органі який склав протокол про адміністративне правопорушення) та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Суд виходить з того, що Закон не покладає на нього функції щодо збирання з власної ініціативи доказів вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адже збирання доказів на користь тієї чи іншої сторони судом з власної ініціативи порушить принцип неупередженості суду. В цій ситуації суд, зберігаючи неупередженість, повинен дослідити та оцінити у встановленому Законом порядку надані йому докази та ухвалити відповідне процесуальне рішення.

Виходячи з положень ст. 8,62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Оскільки судом встановлено, що у справі відсутні достатні, достовірні, належні та допустимі докази, які б поза розумним сумнівом доводили факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому адміністративних правопорушень, приходжу до висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Керуючись ст.ст.36, 247, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Об`єднати в одне провадження справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Присвоїти об`єднаній справі №461/4330/22 (провадження №3/461/2520/22).

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбаченихст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.