Справа № 442/6214/22
Провадження №3/442/2317/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2022 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Крамар О.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

- за ст. 173-2 ч.2 КпАП України,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу ВАВ 298831 від 27.09.2022 про адміністративне правопорушення складеного поліцейським ВРПП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області: 27.09.2022 о 22-37 год. ОСОБА_1 , порушив «Терміновий заборонний припис» складений 27.09.2022, а саме: заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб.

ОСОБА_1 в суді вини у вчиненому не визнав та пояснив, що 27.09.2022 саме його батько влаштував з ним сімейний конфлікт, а згодом ще й викликав поліцію. По приїзді поліцейські винесли щодо нього заборонний припис. Відповідно він ще не міг його порушити.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи приходжу до наступного.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП гласить, що «вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї», частина 2 ст. 173-2 КУпАП гласить «Ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті»

Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ст.. 173-2 КУпАП полягає в активних діях, суть і зміст яких перелічені в диспозиції коментованої статті, а саме: правопорушення виявляється в застосуванні фізичного насильства, яке, однак не заподіяло фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погроз, образ або переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має право відповідно до закону.

Суб`єктивною стороною вчинення насильства в родині характеризується прямим умислом, про що чітко зазначено у диспозиції коментованої статті

Вирішуючи питання про наявність такого складу адміністративного правопорушення, як вчинення насильства в сім`ї, необхідно враховувати те, що воно характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

Обов`язковою ознакою цього складу адміністративного правопорушення є наслідки у вигляді обґрунтованої ймовірності завдання (могла бути) чи фактичного завдання (була завдана) шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до ст.9 КпАП України, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна /умисна або необережна/ дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», насильство у сім`ї це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Зазначене у цій же статті визначення пояснює, що психологічне насильство в сім`ї - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Факт зазначений в протоколі про адміністративні правопорушення, викликає сумніви у його достовірності: жодних підтверджень про те, що ОСОБА_1 повідомлено про винесений відносно нього терміновий заборонний припис не має.

Відповідно до ст.ст. 151, 247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості передбаченого статтею 62 Конституції України: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Таким чином, під час судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження належними та достовірними доказами те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а тому справа підлягає закриттю на підставі ст.247 п.1 КУпАП в зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 276, 283, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.В. Крамар