Справа № 366/1433/22
Провадження № 3/366/1172/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2022 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, начальника 3 прикордонної застави зведеного загону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » 7 прикордонного загону (посада згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И Л А:

12.09.2022 року до Іванківського районного суду Київської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 283744 від 11.09.2022 року, 16.08.2022 року о 21 год. 25 хв. керівництвом зведеного загону ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » здійснено перевірку особового складу, де виявлено відсутність без поважних причин військовослужбовців ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Начальник 3 прикордонної застави майор ОСОБА_10. доповів, що йому невідомо місцезнаходження зазначених військовослужбовців. Він заперечив що надавав їм дозвіл на вибуття з підрозділу (це спростовується службовим розслідуванням). Зроблено висновок, що через особисту недисциплінованість і легковажність до виконання своїх посадових обов`язків, ОСОБА_6 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Судове засідання з розгляду справи, яке призначене на 14.09.2022 року, за клопотанням захисника ОСОБА_10., адвоката Пашкова Є.Є. відкладено на 10.10.2022 року.

21.09.2022 року до суду надійшли письмові пояснення військовослужбовців ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які за змістом зводяться до того, що 15.08.2022 року ОСОБА_2 надав їм дозвіл на залишення місця їх дислокації з території військової частини.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_10., адвокат Пашков Є.Є., просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення та надав в судовому засіданні заперечення у справі про адміністративне правопорушення.

В запереченні захисник зазначив про те, що: протокол про адміністративне правопорушення складено не уповноваженою на те посадовою особою; матеріали справи про адміністративне правопорушення не місять жодного документу, який би посвідчував статус ОСОБА_2 як суб`єкта вчинення такого адміністративного правопорушення (що ОСОБА_2 є військовослужбовцем); протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням терміну у відповідності вимогам ст. 254 КУпАП.

Крім цього, в судовому засіданні захисник ОСОБА_10., адвокат Пашков Є.Є. пояснив, що його підзахисний взагалі перебував у відрядженні в іншому регіоні України та фізично не міг бути причетним до вчинення адміністративного правопорушення, про що долучив копію посвідчення про відрядження № 4050 від 30.06.2022 року.

Також захисник в судовому засіданні звернув увагу судді на тому, що матеріали справи про адміністративне правопорушення взагалі не містять відомостей стосовно того, що ОСОБА_2 є командиром військовослужбовців ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступних висновків.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення адвоката Пашкова Є.Є., ознайомившись із його запереченням та наданими в судовому засіданні додатковими документами, суддя приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП настає у разі недбалого ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Так, у відповідності до ст. 255 КУпАП протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 172-15 КУпАП мають право складати: уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, прокурор та командири (начальники) військових частин (установ, закладів), командири підрозділів, які уповноважені на те командирами (начальниками) військових частин (установ, закладів).

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , протокол складено начальником зведеного загону полковником ОСОБА_9 .

Разом з цим, матеріали справи не містять жодного підтверджуючого документу (наказу, розпорядження командира (начальника) військової частини тощо), який би уповноважував полковника ОСОБА_9 складати протокол про адміністративне правопорушення за ст. 172-15 КУпАП.

Зазначене свідчить про те, що доводи захисника Пашкова Є.Є. цілком заслуговують на увагу суддею при прийнятті у справі законного та обґрунтованого рішення.

Також, в цьому випадку заслуговують на увагу доводи адвоката Пашкова Є.Є. стосовно того, що в наявних матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутній документ, який би посвідчував особу його підзахисного як військовослужбовця.

За ст. 172-15 КУпАП несуть відповідальність військові службові особи, які є суб`єктами вчинення цього адміністративного правопорушення.

Підтвердженням такого статусу особи зокрема є військовий квиток.

Надані до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного документу, який би свідчив про те, що ОСОБА_2 має такий статус, що ставить під сумнів наявність в нього ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-15 КУпАП.

Щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з фабули протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 вчинив таке правопорушення 16.08.2022 року, тоді як сам протокол складено 11.09.2022 року.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного документу, який би свідчив про поважні причини з точки зору норм КУпАП пропущення встановленого строку для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, після виявлення ОСОБА_2 , відносно нього, не пізніше двадцяти чотирьох годин повинен був складатись відповідний протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, з урахуванням зазначених обставин цієї справи, будь-яких випадків відстрочення моменту складання протоколу чинним законодавством не передбачено.

В даному випадку уповноваженою особою на складання протоколу про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, а саме складено протокол про адміністративне правопорушення із значним запізненням.

Крім цього, як зазначалось вище, адвокат Пашков Є.Є. в судовому засіданні надав копію посвідчення про відрядження № 4050 від 30.06.2022 року.

Згідно копії цього посвідчення, ОСОБА_2 в період часу з 30.06.2022 року по 15.09.2022 року перебував в іншому місці ніж те, яке зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення як місце вчинення такого правопорушення (населені пункти суддею в постанові не зазначаються в цілях безпеки з урахуванням умов воєнного стану).

Ця обставина має значення для прийняття у справі законного та обґрунтованого рішення, оскільки ставить під сумнів ОСОБА_2 як особу, яка хоч якимось чином причетна до вчинення адміністративного правопорушення, яке йому ставиться у провину.

Також суддя вважає за необхідне зазначити, що доводи адвоката Пашкова Є.Є. стосовно того, що ОСОБА_2 є командиром військовослужбовців ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю заслуговують на увагу, оскільки відсутність таких документів також ставить під сумнів наявність в діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Висновки за результатами розгляду справи

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява N 926/08), а також на встановлені суддею обставини цієї справи, суддя приходить до висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та їх аргументація є сумнівними. Наявність цих сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Крім цього, суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, що є недопустимим.

Також до вищенаведеного слід зазначити, що суддею в ході розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, а тому, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази не можуть бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, суддя вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а тому, провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7, 172-15, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя Н.П. Слободян