П О С Т А Н О В А

іменем України

13 жовтня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/960/22

Провадження №3/152/530/22

Суддя Шаргородського

районного суду

Вінницької області Славінська Н.Л.,

з участю особи, яка

притягається до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Борівка Чернівецького району Вінницької області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 23.04.2008 року, зі слів: одруженої, з неповною середньою освітою, не працевлаштованої, здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером,

- за ч.1 ст.184 КУпАП України,

встановив:

Відповідно до протоколу серії ВАБ №166961 від 15.09.2022 року, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП України, а саме в тому, що, дослівно до протоколу «15.09.2022 р. о 11 год. 10 хв. під час перевірки спільно із працівником ССД сім`ї ОСОБА_1 , які проживають у АДРЕСА_1 , ухилилася від покладених на неї ст.184 ч.1 КУпАП, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей не забезпечивши належних умов проживання».

Частиною 1 ст.276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначено с. Покутине Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області.

Означена справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду Вінницької області на підставі ст.276 КУпАП.

Так, відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Шаргородський район Вінницької області та утворено Жмеринський район (з адміністративним центром у м. Жмеринка) та Тульчинський район (з адміністративним центром у м. Тульчин) у складі відповідних територіальних громад, затверджених КМУ.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-IX, але не пізніше 1 січня 2023 року.

ОСОБА_2 входить до територіальної юрисдикції Шаргородського районного суду, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року.

Відтак, справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду.

В суді ОСОБА_1 винуватою себе у вчиненні адміністративного правопорушення при вище наведених обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не визнала та пояснила, що 15.09.2022 року о 09 годині вона пішла в с. Калитинка, зокрема, в старостинський округ, для того, щоб подати заяву на отримання гуманітарної допомоги. При цьому, малолітніх дітей залишила під наглядом старшої доньки, якій виповнилося 15 років. В цей час до будинку, в якому вона проживає з дітьми у АДРЕСА_1 , приїхали працівник поліції та представники Служби у справах дітей Джуринської сільської ради, які, дочекавшись її повернення, здійснили обстеження умов проживання, виявили, що вона не поклеїла шпалери та склали акт про незадовільні умови проживання для неповнолітніх дітей. В кімнатах будинку дійсно були відсутні шпалери на стінах, так як вона розпочала робити ремонт, зірвала старі шпалери, а нові ще не встигла поклеїти. Її сім`я багатодітна та вона займається вихованням дітей, придбаває необхідну кількість продуктів для приготування їжі для дітей та забезпечує необхідні умови для їх проживання. З протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, які саме умови для проживання дітей вона не забезпечила, у зв`язку із чим просить провадження у справі закрити.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч.1 ст.251 КУпАП).

Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №166961 від 15.09.2022 року, вбачається, що інспектором ЮП СП Жмеринського РВП Липко А.О. в основу обвинувачення ОСОБА_1 покладено ухилення від виконання покладених ч.1 ст.184 КУпАП, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, що полягає у незабезпеченні належних умов проживання.

При цьому, суд зауважує, що всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, об`єктом правопорушення, передбаченого ст.184 КпАП України, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх; об`єктивна сторона правопорушення полягає в: 1) ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (ч.1) (формальний склад); 2) вчиненні неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом (ч.3) (матеріальний склад); 3) діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, (ч.4) (матеріальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку фізичні осудні особи батьки, або особи, що їх замінюють. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Частиною 1 ст.184 КпАП України передбачено відповідальність за ухилення, в тому числі, батьків, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Судом встановлено, що у протоколі від 15.09.2022 року не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, оскільки інспектором з ЮП СП конкретно не зазначено, які саме обов`язки по вихованню неповнолітніх дітей не забезпечила ОСОБА_1 та у чому полягає протиправна поведінка останньої.

Також, у протоколі не зазначено, які умови життя для неповнолітніх дітей не забезпечила ОСОБА_1 , що вони визнаються неналежними.

Посилання інспектора з ЮП СП Жмеринського РВП Липко А.О. на ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених обов`язків ч.1 ст.184 КУпАП та ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» 15.09.2022 року о 11 годині 10 хвилин у с. Покутине, не ґрунтується на доказах та фактичних обставинах справи.

Так, ч.1 ст.184 КУпАП, на яку зсилається інспектор ЮП СП у протоколі, взагалі не визначає конкретних обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, за ухилення від виконання яких настає відповідальність, проте такі правила встановлюються відповідними актами законодавства, наприклад, ст.150 Сімейного кодексу України, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства».

Частинами 1, 2 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Так, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення інспектор ЮП СП Жмеринського РВП Липко А.О. не зазначила, які з вказаних вище обов`язків щодо виховання неповнолітніх дітей не виконувала ОСОБА_1 та які умови для життя не забезпечила.

Також, у протоколі не вказано, яким неповнолітнім дітям ОСОБА_1 , чи усім її дітям, остання не забезпечила належних умов для життя (а не для проживання, як вказується у протоколі про адміністративне правопорушення).

Враховуючи, що в суді не встановлено наявності складових та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, не вбачаю підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КпАП України.

Крім того, суд зауважує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

При розгляді протоколу в суді не встановлено наявності складових та події адміністративного правопорушення, зокрема, відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, не розкрита суб`єктивна сторона правопорушення.

Виходячи з наведеного, вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення не доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України.

Так, пунктом 1 частини 1 ст.247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 1 частини 1 ст.247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд враховує вимоги ч.1 ст.284 КУпАП, відповідно до якої за наслідками розгляду по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до ч.2 ст.284 КУпАП, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Отже, на підставі п.1 ст.247 КпАП України, провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КпАП України,

постановив:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 по обвинуваченню у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України, закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Суддя: