П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шумило Н.Б., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

військовослужбовця, стрілець роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований

за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

за ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

01.09.2022 року о 13.05 год. був затриманий старший солдат ОСОБА_1 на території ІНФОРМАЦІЯ_2 в стані алкогольного сп`яніння патрулем ВСП, в подальшому доставлений на медичне освідчення, яке підтвердило стан алкогольного сп`яніння, так ст. солдат ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння на території ІНФОРМАЦІЯ_2 в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20КУпАП.

До суду 29.09.2022 від ОСОБА_1 поступили письмові пояснення, в яких не погоджується із вказаним протоколом. Зазначив, що проходить військову службу в ЗС України за призовом під час мобілізації на особливий період на посаді стрільця, помічника гранатометника роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ). 01.09.2022 р., враховуючи погоджене тимчасове звільнення (1-на доба) від виконання службових обов`язків, в силу сімейних обставин, він перебував поза межами території ІНФОРМАЦІЯ_2. Близько 09:00 год. на його телефон поступив дзвінок оперативного чергового ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході розмови останній повідомив про те, що у приміщенні для проживання особового складу роти охорони співробітниками Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Закарпатській області проводяться слідчі дії. Також, у ході телефонної розмови, до нього було доведено усний наказ командира, полковника ОСОБА_2 , прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Близько 09:30 год. він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 в цивільному одязі, перебуваючи в нормальному, адекватному стані, не перебуваючи в стані наркотичного, алкогольного сп`яніння.

По завершенню певних процедур військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_4 запропонували йому прослідувати у їх супроводі до медичного закладу для проведення медичного огляду на предмет вживання наркотичних речовин. У відповідь я повідомив про факт мого перебування у погодженому звільненні, недоцільність освідчення, в силу відсутності ознак, підстав, які вказували б на ймовірність вживання ним наркотичних препаратів.

Однак, його в примусовому порядку передали патрулю ІНФОРМАЦІЯ_4 для доставлення до КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» з метою обстеження на предмет вживання наркотичних препаратів. За наслідками проведеного дослідження (аналіз сечі) встановлено, що він не вживав наркотичні речовини (ТНС - негатив, АМР - негатив, MET - негатив).

В послідуючому співробітники ІНФОРМАЦІЯ_4 наполягали на проходженні ним медичного дослідження на предмет вживання алкогольних напоїв, однак він від проходження вказаного огляду та підписання відповідного протоколу відмовився.

Вказує на невірне відображення суті адміністративного правопорушення в протоколі, а саме що його дії не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого нормами ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, зокрема - поява на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду, про що зазначено в протоколі серії ЛВУ № 311 про адміністративне правопорушення від 01.09.2022 р., оскільки згідно протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння № 1114 від 01.09.2022 він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Також вказує на відсутність в діях складу адміністративного правопорушення та відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження його вини у вчинені адміністративного правопорушення (перебування у стані алкогольного сп`яніння).

В суді ОСОБА_1 свою вину за ч.3 ст. 172-20 КУпАП не визнав, пояснення надав аналогічні викладеним письмово. Просив провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, враховуючи характер і обставини вчиненого правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частинами 1, 2 ст. 172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. За участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів.

За ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Так, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП особами, уповноваженими на складання протоколів, долучено протокол ЛВУ №311 про адміністративне правопорушення; протокол медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголя та стану сп`яніння №1114 від 01.09.2022 відносно ОСОБА_1 , де міститься заключення стан сп`яніння внаслідок вживання алкоголю; протокол ЛВУ №311 про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 01.09.2022; копію військового квитка ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 від 14.04.2022; копію Припису №814/1/3164 від 01.09.2022; копію Припису №814/1/3143; витяг з наказу №60 від 29.03.2022; службову та медичну характеристику на старшого солдата ОСОБА_1 .

При цьому, ОСОБА_1 в своїх письмових поясненнях та в суді заперечував факт перебування на території ІНФОРМАЦІЯ_2 в стані алкогольного сп`яніння, вказав на те, що його перебування в стані алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку підтверджено не було. Також зазначив, що будучи у лікаря нарколога він відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що зазначено у протоколі медичного освідчення.

Крім того, ОСОБА_1 до справи додано довідку №14868 від 13.10.2022 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою підтверджується що 01.09.2022 військовослужбовець ОСОБА_1 перебував у звільненні (дата закінчення звільнення, прибуття - 02.09.2022р. 04.40 год. за київським часом ), про що зроблено відповідний запис в книзі обліку звільнених від військової служби).

Як вбачається із протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголя та стану сп`яніння №1114 від 01.09.2022 відносно ОСОБА_1 , у такому міститься заключення: стан сп`яніння внаслідок вживання алкоголю. Однак, в п.12 вказаного протоколу зазначено, що від дослідження на апараті Alcotest відмовився і що повторне дослідження проводилось за біологічним середовищем (сеча) методами - експрестест, результати дослідження ТНС - негатив, АМР- негатив, МЕТ - негатив.

У протоколі ЛВУ № 311 про адміністративне правопорушення від 01.09.2022 у графі «склад адміністративного правопорушення» зазначено, що 01.09.2022 о 13 год. 05 хв. старший солдат ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння на території ІНФОРМАЦІЯ_2 в умовах особливого періоду.

Водночас, доказів, які б підтверджували факт перебування ОСОБА_1 01.09.2022 в стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять, натомість у протоколі медичного освідчення лікарем зазначено, що ОСОБА_1 від дослідження на приладі Alcotest відмовився.

Таким чином, як встановлено судом, будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 01.09.2022 перебував в стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять. За таких підстав приходжу до висновку, що викладені в протоколі обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Протокол про адміністративне правопорушення визнається джерелом доказів у справі за умови його відповідності вимогам ст. ст. 254-256 КУпАП.

Виходячи зі змісту положень ст. ст. 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та одних із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. За приписами КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення, у якому викладається суть правопорушення, при доведеності складу якого в діях певної особи, вона може бути піддана заходам кримінально-правового впливу, різновидом якого є стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на їх користь.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього ж Кодексу.

В силу положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, враховуючи викладене та беручи до уваги ту обставину, що до протоколу не надано доказів того, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, а факт перебування на території ІНФОРМАЦІЯ_2 в стані алкогольного сп`яніння нічим іншим, крім змісту самого протоколу про адміністративне правопорушення не підтверджується, а сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини, достатніх, допустимих та безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення особами, уповноваженими на складення протоколу надано не було.

Відтак, приходжу до переконання, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а відтак, з точки зору достатності доказів, матеріали справи не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, а тому провадження в даній справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу вказаного правопорушення.

Крім того, ухвалюючи дане судове рішення, суд керується також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п.58) суд наголошує, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 172-20, 247, 251, 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП закрити, за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило