ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/920/22 Номер провадження 33/814/464/22Головуючий у 1-й інстанції Герцов О. М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Хіль Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Карлівського районного суду Полтавської області від 24 червня 2022 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП,

у с т а н о в и л а:

Постановою судді Карлівського районного суду Полтавської області від 24 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі в сумі 496,20 грн.

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 23 травня 2022 року о 07:41 год. в с. Нижня Ланна Карлівського району Полтавської області по вул. Молодіжна, 1 керував автомобілем марки ЗАЗ 110307 д.н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Огляд за згодою водія проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер 6820» в присутності двох свідків. Проба позитивна 0,68 проміле. Чек № 754.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на те, що постанова є незаконною.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що місцевий суд не взяв до уваги те, що він свою вину не визнав і не погодився проходити огляд на місці зупинки та заявив клопотання про проходження огляду у медичному закладі на що отримав відмову, але даний факт не зафіксовано на відеозаписі долученому до матеріалів справи, оскільки воно не є безперервним та складається з декількох частин.

Вказував, що зранку він вживав квас, що також підтвердила його дружина ОСОБА_2 , однак судом це не взято до уваги.

Зазначав, що суд не викликав та не допитав свідків, які надавали письмові пояснення під диктовку працівника поліції під час складання протоколу, тому такі докази не можна вважати належними.

Крім того зазначав, що працівниками поліції порушено порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим такий огляд вважається недійсним.

Вказав на те, що він продував Драгер двічі, за першим разом результат огляду склав 0,00 проміле, після цього було замінено мундштук та результат огляду показав 0,68 проміле.

Також зазначив, що у матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду.

Ураховуючи викладене, прохав скасувати постанову судді Карлівського районного суду Полтавської області від 24 червня 2022 року та закрити провадження у справі за відсутністю в його дія складу адміністративного правопорушення.

У доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 , адвокат Рябченко П.Ф. підтримав доводи апеляційної скарги та зазначив, що ОСОБА_1 був безпідставно зупинений працівниками поліції, які йому не пояснили причину зупинки, тому були відсутні підстави для складання відносно нього протоколу, оскільки така зупинка було незаконною.

Від адвоката Рябченка П.Ф. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та без участі ОСОБА_1 .

За таких обставин суд не вбачає перешкод для розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про наявність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя місцевого суду даних вимог закону не дотримався, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Апеляційний суд, проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови, дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не дав належну оцінку протоколу про адміністративне правопорушення та доданим до нього доказам.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №230349 від 23 травня 2022 року вбачається, що 23 травня 2022 року о 07:41 год. в с. Нижня Ланна Карлівського району Полтавської області по вул. Молодіжна, 1 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ЗАЗ 110307 д.н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд за згодою водія проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер 6820» в присутності двох свідків. Проба позитивна 0,68 проміле. Чек № 754.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правид дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказане підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результатом тесту Drager 6820, чек 754, від 23 травня 2022 року та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Між тим, вказаних доказів не достатньо для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції не враховано приписи ст. 35 Закону України Про Національну поліцію, якою передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

Відповідно до частини 1 вказаної статті поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Проте матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів підстави зупинки ОСОБА_1 , які передбачені законом.

Таким чином суд вважає, що обставини визначені законом, які б давали поліцейському право вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, були відсутні.

Разом з тим у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що свою вину він не визнав та наполягав на огляді у медичному закладі на що отримав відмову від працівників поліції.

Вказував, що це не зафіксовано на відеозаписі, оскільки він є не безперервним.

Згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 року (далі Інструкція № 1026), вона регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки. Тобто запис відеозапису, якщо він здійснювався із нагрудної камери поліцейського, має бути повним, а не його окремі кориговані частини.

Разом з тим, під час перегляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського судом встановлено, що відеозапис міститься на DVD диску і має декілька окремих коригованих частин, тобто не вівся безперервно і не у повному стані, як то вимагає Інструкція.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції проігноровано та порушено загальні засади судового провадження, зокрема, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів.

Допитані у суді першої інстанції ОСОБА_5 та ОСОБА_2 підтвердили, що ОСОБА_1 заявляв клопотання про проходження огляду.

Щодо пояснень ОСОБА_1 у самому протоколі про адміністративне правопорушення слід зазначити наступне.

Сам по собі факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Наявні в матеріалах справи докази, на які суд першої інстанції посилався у своїй постанові, не дають підстав поза розумним сумнівом дійти висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відтак постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Карлівського районного суду Полтавської області від 24 червня 2022 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Л.М. Хіль