Справа № 308/1663/22
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.08.2022 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю секретаря Кекерчень М.І., прокурора Сакалош К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст.172-6 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн. (Сімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник повторно не з`явилися, будучи належним чином повідомленні про час і місце судового засідання.

На судове засідання 03 серпня 2022 року захисник Зейкан Г.І. надіслала клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у іншому судовому засіданні.

На судове засідання 24.08.2022 року захисник Зейкан Г.І. надіслала клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному.

Доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надає.

Крім того, захисник Зейкан Г.І. сама в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила.

Апеляційний суд бере до уваги те, що про судовий розгляд справи неодноразово відкладався. В суді першої інстанції справа також слуханням відкладалася неодноразово по причині неявки ОСОБА_1 . Суд своїми постановами від 4 та 18 травня 2022 року застосовував привід до ОСОБА_1 .

Вищевказане свідчить про умисне небажання ОСОБА_1 та його захисника скористатись своїм правом на безпосередню участь в розгляді справи в суді і про свідоме затягування розгляду справи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Зейкан Г.І., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності апелянта чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Заслухавши пояснення прокурора Сакалош К.В., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно положень ст.280 КУпАП, - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані.

Згідно диспозиції ч.4 ст.172-6 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Висновок суду щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП за обставин, викладених в постанові, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Як вбачається з даних протоколу про адміністративне правопорушення, № 44-01/6/22 від 24.01.2022, складеного уповноваженим працівником Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК, Національне агентство), ОСОБА_1 , будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), у порушення пунктів 7, 8 частини 1 статті 46 Закону подав завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, які відрізняються від достовірних на суму 357 718,91 гривні.

Так, відповідно до вимог статті 68 Основного Закону України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У відповідності до частини першої статті 65-1 Закону за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону ОСОБА_1 30.03.2021 подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Реєстр), щорічну декларацію за 2020 рік.

Проте у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації ОСОБА_1 не зазначив відомостей про дохід у сумі 280 тис. грн., отриманий членом сім`ї (дружиною ОСОБА_2 ) у 2020 році від продажу транспортного засобу.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів ОСОБА_2 16.12.2020 продала автомобіль Mercedes-Benz Е 230 CDI (2003 р.в.) громадянину ОСОБА_3 за 280 тис. грн. Відповідно до отриманих пояснень від покупця автомобіля ОСОБА_3 та його батька ОСОБА_4 , який був свідком розрахунку за придбане авто, гроші від продажу автомобіля були передані покупцем безпосередньо ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України вказані кошти є доходом, відомості про який необхідно зазначати у декларації згідно з п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону.

Зазначене свідчить, що суб`єкт декларування ОСОБА_1 був обізнаний про відчуження членом сім`ї (дружиною) транспортного засобу та отримання вищевказаного доходу, а отже, свідомо зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 280 тис. гривень.

Факт продажу вищевказаного автомобіля підтверджується укладеним між дружиною прокурора Малицькою Мар`яною Іванівною та громадянином ОСОБА_3 договором купівлі-продажу транспортного засобу № 2146/2020/2344836 від 16.12.2020.

Факт користування автомобілем Mercedes-Benz Е 230 CDI (2003 р.в.) державний номерний знак НОМЕР_1 прокурором Малицьким С.І. підтверджується інформацією самого ОСОБА_1 , яку він надавав на виконання доручень керівництва прокуратури Закарпатської області та Закарпатської обласної прокуратури.

Таким чином, ОСОБА_1 у розділі 11 декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 280 000 грн., чим не дотримав вимог п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону.

Також у розділі 12 «Грошові активи» декларації ОСОБА_1 не зазначив відомостей про свій грошовий актив у сумі 75 976,41 грн. у вигляді залишку станом на 31.12.2020 на рахунках, відкритих ним в АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до відомостей, які надійшли від АТ «Альфа-Банк», станом на 31.12.2020 на рахунках суб`єкта декларування обліковувались належні йому кошти у сумі 75 976,41 гривні.

Також суб`єкт декларування не зазначив відомостей про грошові активи у сумі 1 742,50 грн. у вигляді залишку станом на 31.12.2020 на рахунках, відкритих ним в АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до відомостей, які надійшли від АТ КБ «Приватбанк», станом на 31.12.2020 на рахунках суб`єкта декларування обліковувались належні йому кошти у сумі 1 742,50 гривні.

Таким чином, ОСОБА_1 у розділі 12 декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 77 718,91 грн., чим не дотримав вимоги п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону.

Враховуючи, що банківські рахунки належать ОСОБА_1 він був обізнаний про їх існування та розмір залишку коштів на них станом на 31.12.2020 року.

Викладене підтверджується щорічною декларацією ОСОБА_1 за 2020 рік, документами, які міститься у матеріалах адміністративної справи, наданими громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 показами, відомостями про транспортні засоби, які перебувають у власності (користуванні) прокурора Малицького С.І., листом ознайомлення ОСОБА_1 з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» від 14.03.2018, дипломами бакалавра та магістра, які підтверджують отримання ОСОБА_1 вищої юридичної освіти за спеціальністю «правознавство».

Окрім того на сайті НАЗК містяться декларації особи повноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подані ОСОБА_1 раніше.

Відповідно до Форми декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженої чинним на момент подання декларації ОСОБА_1 рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, на початку заповнення декларації суб`єкт декларування ознайомлюється з Правилами заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Після ознайомлення проставляється відповідна відмітка.

Після заповнення всіх розділів декларації суб`єкт декларування ознайомлюється із внесеними до неї відомостями та проставляє відповідну позначку про підтвердження правильності даних, після чого подає декларацію шляхом накладення електронного цифрового підпису.

Згідно з ч. 4 ст. 45 Закону упродовж семи днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 не вжив заходів для відображення у декларації достовірної інформації, яка підлягає декларуванню у розділах 11 та 12 щорічної декларації.

Поважних причин, які б перешкоджали поданню декларації з достовірними відомостями, за цими фактами не встановлено.

Враховуючи те, що правопорушення, передбачене ч.4 ст.172-6 КУпАП, є правопорушенням, яке полягає в поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації, факт подання недостовірних відомостей у декларації утворює в діях ОСОБА_1 об`єктивну сторону правопорушення.

Тобто ОСОБА_1 маючи можливість володіти повною інформацією, яку необхідно вносити до декларації, та знаючи про наявність такої інформації, допустив подання завідомо недостовірних відомостей у декларації, чим вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Крім того, перед підписанням декларації особистим кваліфікованим електронним підписом ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування, здійснює підтвердження ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки в документі. Отже ОСОБА_1 був обізнаний щодо наслідків за подання недостовірних відомостей у декларації, що свідчить про його свідоме неподання достовірних відомостей.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного адміністративного правопорушення, оскільки вищезазначені обставини не спростовують факт, що ОСОБА_1 допустив подання завідомо недостовірних відомостей у декларації, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи місцевий суд повною мірою дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага