Справа № 173/691/22
Провадження № 3/173/272/2022
ВЕРХНЬОДНІПРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 р. м. Верхньодніпровськ

Суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Бурхан С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Верхньодніпровську матеріал, який надійшов від відділення поліції № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області відносно

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

РНОКПП не вказаний в матеріалах справи;

місце проживання:

АДРЕСА_1 ;

місце роботи: ФОП « ОСОБА_2 », водій,

у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України

встановив:

20.04.2022 року о 23 годині 00 хвилин на вул. Горького, м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, водій гр. ОСОБА_1 , керував мотоциклом «Альфа» без д/н з вираженими ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, не виражена мова, нестійка хода). На вимогу пройти медичний огляд в медичному закладі та продути газоаналізатор «Драгер» для встановлення ступеня алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КпАП України (а.с.1).

В судовому засіданні гр. ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 20.04.2022 року він разом з дружиною поверталися від свого кума, у якого загинув товариш, де трішки випили. Так як був напідпитку, за кермо мотоциклу не сідав, а лише котив. У зв`язку з тим, що це відбувалося в період дії комендантської години, їх зупинила охоронна служба «Ангели». Почувши від нього запах алкоголю, викликали наряд поліції, які склали на нього протокол про адміністративне правопорушення, як він вважав за порушення комендантської години. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та проходження такого огляду у медичному закладі, працівники поліції йому не пропонували. Протокол про адміністративне правопорушення підписав не читаючи.

Крім того, в судовому засіданні було допитано свідка даної події, дружину гр. ОСОБА_1 гр. ОСОБА_3 , яка підтвердила свідчення гр. ОСОБА_1 .

Згідно ст.245 КпАП України, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положення ст.251 КпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, яка використовується при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КпАП України, висновок про наявність вини ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вислухавши пояснення, дослідивши наданні по справі докази та з`ясувавши всі обставини даної події, суд приходить до висновку, що вина гр. ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України не знайшла свого підтвердження.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 250306 від 20.04.2022 року, гр. ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 20.04.2022 року о 23 годині 00 хвилин на вул. Горького, м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, водій гр. ОСОБА_1 , керував мотоциклом «Альфа» без д/н з вираженими ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, не виражена мова, нестійка хода). На вимогу пройти медичний огляд в медичному закладі та продути газоаналізатор «Драгер» для встановлення ступеня алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КпАП України (а.с.1).

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 5 та 6 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, надалі «Інструкція», за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Згідно з п.6 розділу ІІ Інструкції, огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Диспозиція норми ч. 1 ст.130 КпАП України виділяє два окремих, незалежних один від одного види адміністративних правопорушень. Перший, це керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а другий - це відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому обидві форми правопорушення передбачають обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності факт керування правопорушником транспортним засобом.

Так, із долучених до матеріалів справи доказів, а саме пояснень свідків гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були допитані двічі і надані в двох примірниках кожний встановлено, що водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, посилаючись на те, що він дійсно визнав, що знаходився в стані алкогольного сп`яніння. В інших поясненнях цих же осіб вказується, що правопорушник водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопедом та був ними зупинений.

Даючи оцінку поясненням свідків, суд виходе з того, що при складанні протоколу і збору доказів, свідки опитані двічі. Встановити яке пояснення було первинне, а яке вторинне, встановити не можливо, так як відсутня дата та час опитування. Також суд звертає увагу на те, що надані пояснення протирічать між собою та з поясненнями правопорушника, що ймовірно викликає у суду сумнів у їх достовірності.

Крім того, суд застерігає про те, що інших доказів, які б підтверджували керування транспортним засобом правопорушником ОСОБА_1 та спростовували його доводи, що він не керував, а котив транспортний засіб, суду не надано.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що вина гр. ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. А тому, провадження по даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КпАП України, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.245, п.1 ст.247, ст.251, ст.252 КпАП України

постановив:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення зазначеного десятиденного строку, встановленого для її оскарження.

Суддя С.М. Бурхан