Справа №760/8214/22 3/760/5416/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Ріхтер В.В., за участю секретаря Мелашенко К.В., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Триголова А.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Києві, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні дітей 2006 та 2009 року народження, працюючого у ТОВ «Модерн глас солюшн» бригадиром-монтажником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13.05.2022 року о 18.40 год. по проспекту Лобановського у м. Києві керував автомобілем «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася, з чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Оскільки дії водія ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість не визнав. Зазначив, що протокол складено неправомірно, з його складанням він не погоджується. Переконує, що за кермом він не перебував та доказів цьому суду не надано. Не заперечує, що незадовго до цього він дійсно здійснював керування автомобілем, однак свою автівку він запаркував та пішов у магазин. З магазину він повернувся до автомобіля за гаманцем, який забув, однак тут під`їхала поліція. Здійснив паркування на автобусній зупинці. Поліції він казав, що не керував транспортним засобом, однак поліцейські сказали, що заберуть у нього документи. Також, зазначив, що не відмовлявся від проходження огляду, однак почав нервувати, просив поліцейських домовитися, щоб сплатити штраф, хотів з ними домовитися аби не забрали автівку, бо вона не його, та повернули документи. Однак, поліцейські йому сказали, що для того, щоб йому повернули права та автівку він має на камеру сказати, що він відмовляється від огляду, що він й зробив. Йому сказали, що за такою процедурою він поїде до суду та легко відбудеться. Потім йому виписали штраф, що він керував автомобілем без документів, він поставив автівку на обочині та пішов додому. Зазначає, що працівники поліції на нього тиснули та порушували його права.

Інших пояснень ОСОБА_1 не надав.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Триголов А.В. просив справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Ураховуючи пояснення ОСОБА_1 , які він надав в судовому засіданні, а також доводи, що викладені у письмовому клопотанні про закриття справи, загалом позиція сторони захисту зводиться до:

-відсутності доказів, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом;

-порушення працівниками поліції застосування технічних засобів, оскільки відео не є безперервним та не зафіксовано факт керування;

-тиск з боку працівників поліції, а також спонукання зазначити водія на відео так, як про це просили працівники поліції;

-не роз`яснення прав при складанні адміністративного протоколу;

-провокація з боку працівників поліції до відмови від проходження огляду;

-порушення порядку освідування, оскільки не було роз`яснено порядок його проходження.

Відповідно до статті 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Правилами дорожнього руху регламентовано, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, та передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Статтею 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналогічні положення щодо порядку проведення огляду водіїв транспортних засобів про визначення стану сп`яніння закріплені у п.п. 3, 6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, та п.п. 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ за № 1452/735 від 09.11.2015 року №1413/27858.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: а) запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Як убачається з матеріалів цієї справи, особа, що притягується до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці вимог наведених Правил не дотримався, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 того ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України;

- відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення вчиненого особою, що притягується до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КпАП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм указаних правил ПДР;

- показаннями свідка ОСОБА_2 , який, будучи попередженим судом про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, який пояснив, що він працює інспектором поліції, перебував у складі екіпажу. 13.05.2022 року, це був кінець робочого дня, вони вже закінчували зміну, поверталися до управління по проспекту Лобановського у м. Києві як побачили водія, який рухався смугою для громадського транспорту, вони його зупинили, виявили, що в нього не було посвідчення водія, також при спілкуванні був запах з порожнини рота алкоголю, запропонували пройти огляд, однак водій відмовився.

Й хоча свідок ОСОБА_2 є працівником поліції, суд бере до уваги його докази, оскільки вони не суперечать іншим доказам у справі, а також узгоджуються з іншими доказами.

Вказана позиція у повному обсязі узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, який зазначає, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні (постанова ВС від 29 квітня 2020 року у справі 161/5372/17).

На запитання захисника свідок зазначив, що фіксація відбувалася з моменту зупинки ТЗ, підстава для зупинки водію була оголошена, докази зупинки не були одразу надані водієві, оскільки реєстратор записує на сервер та немає технічної можливості їх одразу надати водієві. Однак, як щоб він звернувся до управління, такі докази б надали, оскільки цим займається технічний відділ. Протокол складали за паспортом громадянина України, оскільки у нього не було посвідчення водія. У складі патруля були він, ОСОБА_3 та Пропшт ОСОБА_4 . Хто такий ОСОБА_5 свідку не відомо. Що пояснював ОСОБА_1 свідок не пам`ятає. ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд як на місці, так й у лікарні, однак він відмовився, свою відмову не пояснював, чому ОСОБА_1 відмовився від огляду свідку не відомо.

На запитання суду свідок категорично зазначив, що він бачив як водій керував автівкою, при цьому, водій порушив ПДР, після чого його було зупинено та складено постанову, а у подальшому протокол.

З метою усунення суперечностей, на запитання суду ОСОБА_1 зазначив, що дійсно він керував ТЗ без документів, йому за це виписали штраф, який він сплатив про що суду надав копію чеку. Вказану постанову він не оскаржував.

Крім того, захисник надав суду ще копію квитанції згідно якої убачається, що 13.05.2022 року ОСОБА_1 перевів кошти ОСОБА_6 . Як пояснив захисник, вказану суму ОСОБА_1 перевів на прохання поліції з метою вирішення питання щодо оплати штрафу за постановою, що підтверджує незаконність дій працівників поліції.

На запитання суду ОСОБА_1 зазначив, що він не звертався до правоохоронних органів з питання незаконних дій працівників поліції, зі скаргами також не звертався, звернувся лише до адвоката.

На запитання суду захисник також зазначив, що щодо повідомлених ним суду обставин, він до правоохоронних органів не звертався, а лише направив адвокатський запит на який немає відповіді.

Судом, в судовому засіданні було відтворено у повному обсязі відеозапис, у відповідності до якого працівник поліції неодноразово пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, однак останній відмовляється.

Причому, вказана відмова є категоричною. З відео убачається, що ОСОБА_1 зазначає це без примусу чи будь якого тиску, зазначив це добровільно.

Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео, що міститься в матеріалах справи, зафіксована подія правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом, свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме, відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Згідно абз. 1, 4 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, що відповідальність за ст. 130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись (згідно з Постановою Верховного Суду № 18 від 19.12.2008 року).

Доводи ОСОБА_1 та його захисника щодо закриття справи суд вважає непереконливими.

Так, доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, на думку суду, спростовані показанням свідка ОСОБА_2 в судовому засіданні, який прямо вказав на протилежне. Вказаний свідок судом попереджений про кримінальну відповідальність, не довіряти йому у суду підстав немає.

Крім того, у матеріалах справи наявні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КупАП за керування транспортним засобом без посвідчення водія. Вказана постанова є чинною, та, як пояснив сам ОСОБА_1 у судовому засіданні, ним не оскаржувалася, штраф він сплатив сам добровільно.

Доводи ОСОБА_1 про те, що йому не роз`яснювалися права суперечать матеріалам справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення, де у графі щодо роз`яснень відповідних прав стоїть підпис ОСОБА_1 (див, наприклад, постанови Київського апеляційного суду у справах № 33/824/436/2022 , №359/9091/20). Крім того, з відеозапису убачається, що права ОСОБА_1 роз`яснювалися.

Доводи щодо порушення порядку освідування також не знайшли свого підтвердження, оскільки, як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 відмовився від проходження такого.

Крім того, маючи дійсне посвідчення водія та здававши відповідний екзамен, презюмується, що особа має у повному обсязі знати Правила дорожнього руху.

Так, як зазначено у ПДР водій транспортного засобу, як учасник дорожнього руху, відповідно до вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху України зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цим Правил, зокрема, й тих, які зобов`язують водіїв виконувати вимоги поліцейських. Пунктом п. 2.5 ПДР України передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо посилання на те, що поліцейські не роз`яснили процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння, то суд зауважує, що згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 відмовився виконувати вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, відтак поліцейські не роз`яснювали йому порядок проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи у закладі охорони здоров`я. Відповідно до вимог чинного закону поліцейський не зобов`язаний роз`яснювати водієві порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння (див. постанову Київського апеляційного суду у справі № 33/824/799/2021).

Що стосується того, що відеозапис не є безперервним, то суд вважає, що вказане не заслуговує на увагу, оскільки на ньому зафіксована суть адміністративного правопорушення, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження освідування. Тобто, такі доводи є формальними, оскільки ці відеозаписи містять в собі обставини, які мають значення для справи, і наявність цих обставин спростовано не було, а їх переривання у даному разі жодним чином не свідчить про недопустимість цих відеозаписів як доказів, оскільки вони дають можливість встановити як обставини події, так і причетність особи, що притягається до адміністративної відповідальності, до даного правопорушення (аналогічний висновок див. постанови Київського апеляційного суду №№ 757/13402/21, 755/16338/21, 357/6001/21, 756/13270/21).

Треба відмітити, що ОСОБА_1 ознайомився із наданим йому протоколом про адміністративне правопорушення щодо нього, виклав в протоколі свої пояснення так, як вважав за необхідне, будь-яких зауважень щодо дій працівників поліції не зазначив. Факту керування транспортним засобом не заперечив ані у поясненнях у протоколі, ані на місці оформлення матеріалів, що підтверджується відеозаписом.

Не може суд погодитися також з доводами щодо провокації зі сторони працівників поліції. Як убачається з відеозапису, працівники поліції розмовляли з ОСОБА_1 спокійно, ввічливо, без жодного тиску.

Що стосується наданої стороною захисту квитанції, то суд її у цій справі не оцінює, оскільки не є зрозумілим взагалі яким чином вона відноситься до справи за відсутності у ній даних щодо призначення платежу.

Порушення формальностей, на які звертає увагу захисник, які регулюють порядок складання процесуальних документів чи окремих процесуальних дій, але жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті порушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

Верховний Суд (постанова від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18) зазначав, що норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».

Суд в цій справі вважає такий підхід, сформований ВС, правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та/або заперечити цю інформацію.

Тим самим, в сукупності підстави наведені ОСОБА_1 для визнання доказів недопустимими не є слушними, оскільки не було установлено істотних фундаментальних порушень прав і свобод ОСОБА_1 .

Жодних інших доказів, які б ставили під сумнів дані, викладені у протоколі, стороною захисту суду не надано.

Відповідно до ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. The United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007 постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній керуючи транспортним засобом відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено. Строки притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У цій ситуації суд ураховує обставини, визначені ст. 33 КУпАП, обставин, які б обтяжували чи пом`якшували відповідальність не встановлено, і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті 130 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню її вини, необхідним і достатнім для її виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так й іншими особами.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, ч.1 ст.130, 251, 252, 283-285, 307-308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 496 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту винесення до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані, згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), у розрізі ст. 18 указаного Закону, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання (відмови у відкритті виконавчого провадження).

Суддя Ріхтер В.В.