Справа № 139/522/22
Провадження № 3/139/302/22

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2022 року смт Муровані Курилівці
Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Н.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із СПД № 1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ) Бахтинського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, громадянина України, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 26 липня 2022 року близько 16-ої години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував мотоблоком «Зубр» із причепом, по вул. І. Франка, 40 в с. с. Воронівці Бахтинського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, рухаючись заднім ходом не впорався із керуванням у результаті чого відбулась ДТП, у якій отримав тілесні ушкодження.
Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 "а" та п. 12.1 Правил дорожнього руху України.
Відносно ОСОБА_1 складено два протоколи про адміністративні правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП. Всі протоколи 13.09.2022 передані на підставі відповідних протоколів автоматизованого розподілу судових справ на розгляд судді Тучинській Н.В. Постановою від цього ж числа адміністративні матеріали об`єднані в одну справу про адміністративне правопорушення.
Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 8, 11, 12) ОСОБА_2 до суду не з`явився. Враховуючи положення речення 3 ч. 1 ст. 268 КУпАП, постановлено про розгляд справи без участі особи щодо якої складено протокол.
Розглянувши справу та оцінивши всі докази в їх сукупності, прийшла до висновку про винуватість ОСОБА_1 в правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.
Так, вина ОСОБА_1 доведена обставинами, викладеними у протоколах про адміністративне правопорушення серії ААД № 325001 та № 325002 від 27 серпня 2022 року, постановою про закриття кримінального провадження від 25 серпня 2022 року, висновком експерта № 1692, витягом з ЄРДР, заявою ОСОБА_3 , протоколом огляду місця ДТП від 26 липня 2022 року та доданою до нього план-схемою, протоколами допиту свідка.
Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу винного, який вперше вчинив порушення Правил дорожнього руху, визнав свою вину у вчиненому і щиро кається, вважаю за можливе та правильне призначити ОСОБА_1 стягнення, з урахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, за санкцією найбільш серйозного правопорушення, тобто за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому, також враховую інформацію, наявну протоколі про адміністративне правопорушення, про те, що ОСОБА_2 посвідчення водія не отримував, та наступне:
Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.
У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст цієї норми свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Отже, законодавець у санкції частини 1 статті 130 КУпАП визначив як основне обов`язкове стягнення штраф з позбавленням права керування транспортними засобами. Тому в даному випадку не є доцільним керуватися п. 28 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому наголошується, що «суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами у випадках, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала». Ці роз`яснення Пленуму ВСУ були актуальними в той час, коли позбавлення права керувати транспортними засобами було передбачено у санкції статті як альтернативне стягнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення. Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір справляється за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, з ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір у сумі 496 гривень 20 копійок.
Керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст.ст. 36, 40-1, 221, 283, 284, 287, 294, 307, 308 КУпАП, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", -
П О С Т А Н О В И Л А :
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Суддя: ____________