ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6291/21 Головуючий в 1 інст. Бредіхін Ю.Ю.
Провадження № 33/807/53/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника ОСОБА_2 - адвоката Бойко Н.О., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Бойко Н.О. на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 13.08.2021 року відносно ОСОБА_2 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №282505, згідно якого, 13.08.2021 року о 01:05 год., по вул. Каховська, 11-А в м. Запоріжжя, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «ЗАЗ TF 699P» державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки у встановленому законом порядку за допомогою приладу № 0263 «Alcotester Drager 6820», тест № 821. Результат тесту позитивний 0,75 %.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 - адвокат Бойко Н.О. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, який складено відносно ОСОБА_2 , вбачається, що свідки до огляду не залучались, оскільки «велась відеофіксація».

Захисник вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги в якості доказу дане відео, оскільки відеозапис не є безперервним та складається з шести частин із значним проміжком часу між ними.

Крім того вказує, що згідно даних протоколу вбачається, що ОСОБА_2 ніби-то керував автомобілем о 01 годині 05 хвилин. Натомість, відео починається з часу - 00:47 годин.

Тобто, час на пристрої, яким здійснювалося фіксування події є некоректним та не відображає дані, вказані в протоколі.

Також, захисник вказує, що ані в протоколі, ані на відеозаписах не зазначено, яким саме технічним засобом велась відеофіксація, що ставить під сумнів достовірність зафіксованої події за участю ОСОБА_2 .

Наголошує, що відеозаписи є недопустимими доказами, оскільки мають недоліки, з огляду на що працівники поліції повинні були залучити свідків для проведення огляду на стан сп`яніння, відібрати пояснення та підписати протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, матеріали справи не містять сертифікату відповідності і свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, яку працівники поліції використовували під час проведення огляду, що на думку захисника викликає сумнів у справності такої техніки.

В протоколі відсутні докази про відсторонення водія від керування транспортним засобом.

Також наголошує увагу суду, на тому що з відеозаписів не можливо встановити факт керування ОСОБА_2 автомобілем, що виключає його винуватість в інкримінованому порушенні.

Вказує, що формальне визнання вини водієм під час складання протоколу не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє працівників від обов`язку доведення правомірності своїх дій та прийнятого ним рішення.

Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки про наявність постанови захиснику стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень вже після спливу строку на оскарження.

Також просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо поновлення строків апеляційного оскарження.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом.

В клопотанні апелянт вказує, справу було розглянуто без участі ОСОБА_2 та його захисника. Про наявність постанови учасники справи дізналися лише з Єдиного державного реєстру судових рішень, вже після спливу строку на апеляційне оскарження.

Суд апеляційний інстанції враховуючи вказане дійшов до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявність підстав для його поновлення.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті справи.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_2 - адвокат Бойко Н.О. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Заслухавши захисника ОСОБА_2 - адвоката Бойко Н.О., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Відповідно до положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1) встановлено, що 13.08.2021 року о 01:05 год., по вул. Каховська, 11-А в м. Запоріжжя, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «ЗАЗ TF 699P» державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки у встановленому законом порядку за допомогою приладу № 0263 «Alcotester Drager 6820», тест № 821. Результат тесту позитивний 0,75 %.

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, переглядаючи матеріали справи, можливо встановити, що викладене в протоколі обвинувачення доводиться такими доказами: роздруківкою з приладу «Драгер 6820», якою встановлено, що ОСОБА_2 під час події пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки. Результат позитивний - 0, 75 проміле. Водій ОСОБА_2 роздруківку підписав без зауваження, що підтверджується його особистим підписом; актом огляду водія (а.с.3), з якого вбачається, що під час події у ОСОБА_2 виявили ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Результат сп`яніння позитивний - 0,75 проміле; оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.6), який містить відеозаписи події.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_2 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення стороні захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_2 в порушенні вимог п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та відмови від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Суд відхиляє апеляційні доводи сторони захисту, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді першої інстанції.

Зокрема, з приводу доводів, що відеозаписи не є доказами в справі, оскільки є не безперервними, суд зазначає наступне.

Дійсно відеозаписи події не є безперервними, як того вимагають відомчі підзаконні акти МВС України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що враховуючи обставини справи, вказані відеозаписи автоматично не можуть бути визнані недопустимими доказами, оскільки на них чітко зафіксовано обставини події, поведінку ОСОБА_2 та процедуру проходження ним огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Порушення принципу безперервності відеозапису в описаному моменті не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки сторона захисту підтвердила достовірність обставин, зафіксованих на відео, не повідомила суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки. Суд відхиляє цей аргумент також з тих мотивів, що визнання недопустимим вагомого доказу, який фіксує повну картину розвитку подій через недотримання принципу безперервності лише в один момент часу, про який не заявлено, що він приховує важливі обставини, є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, відсутність найменування технічного приладу, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Тобто, наявні в матеріалах справи фрагменти відеозаписів у сукупності з іншими матеріалами справи, які узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п.2.9а ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами.

Доводи про порушення поліцейськими визначеного законом порядку огляду особи на стан алкогольного сп`яніння через недолучення до матеріалів справи сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого стану вимірювальної техніки є безпідставними.

Порядок огляду водія на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП.

Відповідно до частин 2, 4, 5 цієї статті огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні вимоги містить Інструкція "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. N 1452/735 (далі - Інструкція).

Пунктами 1, 4, 5 Розділу II Інструкції визначено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

За вказаною Інструкцією передбачено надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки лише на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння. Стаття 266 КУпАП не містить застережень щодо надання особі, яка проходить огляд на стан сп`яніння, зазначених документів.

ОСОБА_2 ні до проведення поліцейськими огляду на стан сп`яніння, ні після такого огляду не вимагав надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Щодо доводів про відсутність доказів факту керування транспортним засобом, апеляційний суд вказує наступне.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким доведено винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції під найменуванням «», «» «», на яких зафіксовано як працівники патрульної поліції зупинили водія, в ході спілкування виявили ознаки алкогольного сп`яніння. Водій на місці зупинки пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, після чого ОСОБА_2 був згодний з результатами такого огляду.

Вказаними матеріалами відеофіксації підтверджується, що ОСОБА_2 , під час спілкування з працівниками поліції, коли йому було запропоновано пройти огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також під час проведення цієї процедури, не повідомляв, що він не керував транспортним засобом, а лише зазначав, що його на буксирі тягнули до станції АЗС.

Визначення терміну «керуванняя транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рух автомобіля за допомогою буксирування підпадає під визначення «керування транспортним засобом».

Отже, виходячи з викладеного, суд вважає, що характер поведінки після зупинки працівниками поліції транспортного засобу, свідчить, що саме ОСОБА_2 керував вказаним транспортним засобом, що ОСОБА_2 фактично і не заперечував на відеозаписі.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, наголошено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, позитивної соціально-побутової характеристики, поведінки під час події, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Бойко Н.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Бойко Н.О., залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч .1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/6291/21