Справа № 147/486/22
Провадження № 3/147/411/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 року смт Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Натальчук О.А., розглянувши матеріали , що надійшли з Відділення поліції №2 Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №321344 від 14.06.2022 вбачається, що 14.06.2022 о 23 год. 21 хв. в смт Тростянець на вул. Соборній, 104, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Шкода Супер Б», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився за допомогою газоаналізатора ««Drager 6810», результат огляду 2,33 о/оо, тест №2497, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

Перед початком судового розгляду справи ОСОБА_1 було роз`яснено права у відповідності до ст. 268 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнав. Суду пояснив, що 14.06.2022 перебував в смт Тростянець по вул. Соборна неподалік автозаправки «ОККО» та території шиномонтажа. Біля нього було припарковано автомобіль Шкода Супер Б чорного кольору. ОСОБА_1 зазначив, що чекав свого сина, який мав приїхати та забрати його. Об 23 год. біля нього на великій швидкості проїхав автомобіль чорного кольору, марки не пам`ятає, та повернув у провулок. Потім під`їхало два екіпажі автомобілів з працівниками поліції та зупинились біля ОСОБА_1 . Вказав, що з автомобіля вибігли працівники поліції та почали застосовувати до нього силу, скрутили руки. Потім запропонували пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння. Вважає, що працівники поліції помилилися і думали, що переслідують саме ОСОБА_1 . Проте, він не керував транспортним засобом 14.06.2022 біля 23 год. та 23.20 год., а тому безпідставно було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП. Ні протоколу, ні акту він не підписував.

Дійсно він там перебував, але автомобілем не керував - чекав доки приїде і забере авто його син.

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Бодачевський Р.В., просив закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зокрема вказав, що адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння. Відсутність факту керування не створює складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема об`єктивної сторони складу правопорушення.

Поліцейський офіцер громади Гайсинського РУП Хода С.І. суду повідомив, що 14.06.2022 біля 23.21 год ним, спільно із майором поліції ОСОБА_2 під час патрулювання в смт Тростянець Гайсинського району Вінницької області, по вул.Соборна було виявлено виявлено автомобіль Шкода Супер Б, який рухався під час комендантської години. Зазначив, що даний автомобіль ним було зупинено біля будинку АДРЕСА_2 . Під час спілкування з водієм, як встановлено ОСОБА_1 , було виявлено в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, що не відповідала обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Також водія було повідомлено, що проводиться відеофіксація їх спілкування, згідно ст.40 ЗУ «Про національну поліцію» на нагрудний відеореєстратор. В подальшому, водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810. На що водій погодився, результат тесту показав, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Після чого, на водія було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, із яким він на місці ознайомився та поставив свій підпис у наявних матеріалах, отримав копію протоколу та тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами Під час зупинки та складання відповідних матеріалів відносно ОСОБА_1 будь-яких протиправних дій не вчиняли, адміністративного затримання не проводили, фізичної сили та спеціальних засобів не застосовували. Додатково зазначив, що під час складання протоколу не залучалися свідки, оскільки громадяни, які знаходились неподалік, відмовлялися. Також вказав, що, наскільки він пам`ятає, протокол та акт огляду, ОСОБА_1 підписував особисто. Неспівпадіння часу вчинення правопорушення у протоколі, рапорті та відео, пояснив технічною опискою.

Свідок ОСОБА_3 суду повідомив, що 14.06.2022 він перебував на роботі на заправці «ОККО». Приблизно о 23.00 год. в його поле зору потрапив автомобіль чорного кольору, який був припаркований біля СТО-шиномонтаж. Біля цього автомобіля перебував чоловік та розмовляв по телефону. Потім на великій швидкості по дорозі проїхав транспортний засіб, також чорного кольору, який звернув у провулок та поїхав далі. За цим авто поїхав поліцейський автомобіль з увімкненими маячками. Машина працівників поліції зупинилася біля припаркованого коло СТО транспортного засобу. Вийшли поліцейські та підбігли до чоловіка, який там стояв. Між ними виникла суперечка. Через декілька хвилин під`їхав ще один автомобіль поліції. В подальшому свідок відійшов по роботі та не бачив, що відбувалося далі між ними. Зазначив, що через деякий час чоловік, який був біля чорного автомобіля, підійшов на АЗС, та ОСОБА_3 впізнав у ньому односельчанина ОСОБА_1 . Останній взяв каву, цигарки та пішов в сторону села Буди.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка, поліцейського, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і Законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена у зв`язку з керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачею керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно п. 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так у протоколі серії серії ААБ №321344 зазначено, що 14.06.2022 о 23 год. 21 хв. в смт Тростянець на вул. Соборній, 104, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Шкода Супер Б», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився за допомогою газоаналізатора ««Drager 6810», результат огляду 2,33 о/оо.

ОСОБА_1 категорично заперечує факт керування автомобілем «Шкода Супер Б», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 14.06.2022 о 23 год. 21 хв.

У п.27 Постанови Пленуму від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Так, виходячи з аналізу змісту ст.130 КУпАП, перебування у стані алкогольного сп`яніння повинно бути в нерозривному зв`язку з керуванням транспортним засобом в такому стані.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ зазначеної категорії слід звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП, у ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Варто зазначити, що суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що «вимагає обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Разом з тим, надані докази в цій справі цим критеріям не відповідають, з огляду на таке.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП до матеріалів справи долучено наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №321344 від 14.06.2022 р., акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння, акт огляду на тимчасового затримання транспортного засобу, копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №455575 від 15.06.2022, диск з відеозаписом та письмове пояснення ОСОБА_4 від 22.07.2022.

Оцінюючи зазначені вище докази, суд враховує таке.

Так, для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до вимог статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої.

Тобто, положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС Україна № 1026 від 18.12.2018, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Окрім того, відповідно до вимог п. 3.3 розділу 111 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року №100, нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно; при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Пунктом 3.5. Розділу III Інструкції визначено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Оглянутий в судовому засіданні відеозапис з нагрудної камери поліцейського жодним чином не підтверджує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом - автомобілем «Шкода Супер Б», реєстраційний номер НОМЕР_2 . З відеозапису вбачається рух патрульного автомобіля, однак встановити, що він наздоганяв транспортний засіб, а тим більше його ідентифікувати, не представляється можливим.

В подальшому, наявна зйомка перебування ОСОБА_1 поряд із автомобілем чорного кольору, обличчям до низу на землі. Разом з тим, допитаний в судовому засіданні поліцейський офіцер громади зазначив, що затримання ОСОБА_1 не проводилось.

Окрім того, відповідно до вказаного відеозапису фіксація адміністративного правопорушення відбувалась 14.06.2022 о 23:16 год., в той час, як згідно фабули протоколу, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 мав місце о 23.21 год. Таким чином, з наданого відеозапису взагалі неможливо встановити, чи стосується він події, про яку йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №321344 від 14.06.2022.

Водночас щодо відеозапису подій слід зазначити, що в порушення приписів п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018р. № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019р. № 28/32999, та п. 3.5. розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016р. № 100, відеозапис на якому зафіксовано вчинення правопорушення та порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не є безперервним, а відтак є не допустимим (постанова Верховного Суд від 18.07.2019р. у справі №216/5226/16-а, постанова Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі № 536/1703/17).

Одночасно необхідно зазначити, що відповідно до вимог п. 1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортного засобу перебуваючи безпосередньою в транспортному засобі. Тобто наявність посвідчення водія є обов`язковою умовою визначення особи як водія.

Таким чином, виходячи із наведеного, під керуванням транспортних засобом необхідно розуміти безпосередньо перебування у русі транспортного засобу, такий рух повинен здійснюватися за допомогою дії водія. Однак в протоколі та в доданих до нього матеріалах відсутні належні та допустимі докази в розумінні вимог ст. 251 КУпАП як-то показання технічних приладів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які б підтверджували перебування у русі авто, за кермом якого перебував у зазначений час та в зазначеному місці ОСОБА_1 .

Таким чином відсутній зафіксований належним чином факт безпосереднього керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що в свою чергу доводить відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях останнього.

Варто зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 321344 не містить відомостей про технічний засіб, яким було здійснено відеозапис.

Також, на виконання постанови Тростянецького районного суду від 14.07.2022 представником ВП №2 до суду направлені рапорти від 20.07.2022.

Слід зазначити, що долучені до протоколу рапорти суд не бере до уваги, оскільки поліцейські є зацікавленими особами, а тому їх рапорти не можуть бути доказом вчинення адміністративного правопорушення, такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а (провадження № К/9901/33786/18), де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в п. 53 вказаної постанови зазначив, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Також, суд не приймає до уваги письмове пояснення ОСОБА_4 від 22.07.2022, яке було долучено поліцейським на виконання вищезазначеної постанови суду та враховує позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 27 червня 2019 року по справі № 560/751/17 (провадження № К/9901/2047/18) в якій зазначено, що письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежними доказами. Зокрема, суд зауважує, що пояснення у ОСОБА_5 було відібрано більше ніж через місяць після подій, які зазначені в протоколі.

Варто зазначити, що в протоколі серії ААБ №311344 від 14.06.2022 не зазначено жодного свідка правопорушення.

Щодо інших доказів, то ОСОБА_1 не заперечує, що того дня він вживав алкогольні напої, однак транспортним засобом не керував, а чекав біля автомобіля свого сина.

Таким чином, пояснення поліцейського Ходи С.І., які надані в судовому засіданні, не узгоджується з пояснення свідка ОСОБА_3 та самого ОСОБА_1 , тому вони не можуть слугувати єдиною підставою для притягнення останнього до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, сам протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №321344 від 14.06.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно до ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене, у матеріалах справи відсутні об`єктивні, належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до правової позицій, викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 536/1703/17, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

До протоколу не долучено докази про порушення вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України, тому суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 247 КУпАП, провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя О.А. Натальчук