ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7817/22Головуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 33/817/470/22 Доповідач - Ваврів І.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2022 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Як визнав суд, 19 червня 2022р. близько 08 год. 50 хв. в м. Тернополі по вул. Микулинецька, 123, син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме ОСОБА_2 , якому на той момент виповнилося 14 років, керував автомобілем «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР України. Таким чином, ОСОБА_1 , як мати неповнолітнього ОСОБА_2 , що вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено КУпАП, скоїла правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ставить питання про скасування вищевказаної постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2022 року та закриття провадження у справі на підставі ст. 22 КУпАП.

Вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм закону, оскільки судом не перевірені та не встановлені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування своїх доводів, стверджує, що її неповнолітній син ОСОБА_2 добре керує транспортним засобом і тому вона довірила йому керування автомобілем в силу крайньої необхідності, оскільки воан фізично не могла на той час керувати транспортним засобом.

Зазначає, що обставини викладені у постанові суду першої інстанції, щодо неодноразового допущення неповнолітнього ОСОБА_2 до керування транспортним засобом не підтверджено жодними доказами.

Вважає, що сул першої інстанції належним чином не врахував усіх обставин, за яких було вчинено правопорушення, а також обставин, що пом`якшують відповідальність.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2022 року і закрити провадження у справі на підставі ст. 22 КУпАП.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки копію постанови отримала 13.07.2022 року і з того часу рахувала строк на подання скарги.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, пояснила, що повністю визнає свою вину щодо фактичних обставин справи, однак просить врахувати мотиви вчиненого правопорушення, викладені нею у скарзі і з урахуванням цього закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 останній не направлялась.

Копію судового рішення ОСОБА_1 отримала 13.07.2022 року, про що свідчить її заява про видачу копії постанови суду. (а. с.7)

Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 22.07.2022 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено ОСОБА_1 з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 853646 19 червня 2022р. близько 08 год. 50 хв. в м. Тернополі по вул. Микулинецька, 123, син ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на той момент виповнилося 14 років, керував автомобілем «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.2 ст.126 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП

За змістом ч.3 ст.184 КУпАП вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу, тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами по справі. Зокрема, матеріалами відеофіксації правопорушення, зафіксовані нагрудними камерами працівників поліції.

Доводи апелянта про вчинення правопорушення в умовах кратної необхідності є непереконливі.

Згідно приписів ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії:

з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління;

якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами,

якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Лише за наявності усіх трьох наведених вище обставин особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю.

Надані ОСОБА_1 пояснення щодо обставин, за яких вона допустила до керування транспортним засобом свого неповнолітнього сина, не містять жодної з умов, які б давали підставу визнати її дії такими, що вчинені у стані крайньої необхідності.

Тому, оцінюючи доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 184 КУпАП, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

При цьому суд, за наявності підстав, повинен розглядати питання про можливість звільнення осіб від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП.

Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність обраного заходу впливу меті відповідальності. Також даний принцип передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчиненого, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Відтак, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного та особи правопорушника ОСОБА_1 , яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, як в суді першої так апеляційної інстанцій фактично визнала вину у вчиненому, має на утриманні неповнолітню дитину, є волонтером, у якої чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час дії в Україні військового стану, пов`язаного із збройною агресією російської федерації, проходить службу в Збройних Силах України; приймаючи до уваги також обставини вчиненого правопорушення, приходить до висновку, за можливе у даному конкретному випадку, на підставі ст. 22 КУпАП, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності передбаченої ч.3 ст. 184 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду від 30 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень - скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням та закрити провадження в справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя