Справа № 161/8495/22
Провадження № 3/161/2779/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 12 вересня 2022 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Гринь Олександр Миколайович, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , приватного підприємця-

- за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

З Луцького районного управління поліції до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 737486 від 24 червня 2022 року фіксується, що з початку поточного місяця 2022 року ОСОБА_1 вчиняє відносно свекра ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: на постійній основі погрожує фізичною розправою, залякує та принижує його честь та гідність.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 737485 від 24 червня 2022 року ОСОБА_1 з початку червня 2022 року вчиняє відносно швагра ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: погрожує фізичною розправою йому та його сім`ї, постійно залякує та пише провокаційні смс-повідомлення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 737483 від 24 червня 2022 року ОСОБА_1 з початку червня систематично погрожує фізичною розправою, принижує, залякує, пише провокаційні смс-повідомлення громадянці ОСОБА_4 , чим вчиняє домашнє насильство психологічного характеру відносно останньої.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ № 737484 від 24 червня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 з початку червня 2022 року систематично вчиняє відносно племінника ОСОБА_5 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: погрожує фізичною розправою, ображає нецензурною лайкою, залякує та принижує.

Такі дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях заперечив, суду пояснив, що приблизно два роки поспіль не спілкується з особами, які зазначені потерпілими в протоколах про адміністративне правопорушення. Вказані особи є родичами його дружини, однак він давно не підтримує з ними жодних контактів та не цікавиться їхнім життям. Вважає, що ОСОБА_2 навмисно та на ґрунті особистої неприязні звертається в поліцію з надуманими заявами про вчинення ним певних дій, що може стати підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Лавренчук О. В. у судовому засіданні пояснив, що конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 триває давно, а саме: з 11 січня 2019 року, коли ОСОБА_2 в стані тяжкого алкогольного сп`яніння наніс шість проникаючих ножових поранень ОСОБА_1 , який з метою самозахисту шість разів вистрілив впритул у ОСОБА_2 з травматичної зброї. Наразі з цього приводу є кримінальне провадження. Захисник Олешка О. В. також звертає увагу суду на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження вини його підзахисного у вчиненні дій, які можуть кваліфікуватись як домашнє насильство. Разом з тим, ОСОБА_2 сам телефонує ОСОБА_1 , до членів його сім`ї та провокує сварки. Відомостями з системи «АРМОР» підтверджується, що ОСОБА_2 вже був суб`єктом завідомо неправдивих звернень щодо ОСОБА_1 , за що притягувався до адміністративної відповідальності. На підставі наведеного захисник Олешка О. В. просить провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

ОСОБА_2 у судовому засіданні наполягав на тому, що ОСОБА_1 постійно до нього телефонує та погрожує, вказував, що за його домом хтось слідкує. Також ОСОБА_2 відтворив у судовому засіданні запис телефонної розмови. Коментуючи такий запис телефонної розмови, ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 висловлював погрози його синові, який наразі мобілізований та виконує свій військовий обов`язок.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

До протоколів про адміністративне правопорушення додані такі документи:

1)супровідний лист т.в.о начальника сектору дізнання А. Дергунової про надсилання заяви ОСОБА_6 для розгляду в порядку Закону України «Про звернення громадян» та КУпАП. Вказаний документ не є доказом в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки на його основі не можна встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

2)супровідний лист за підписом начальника Управління СБУ у Волинській області про направлення звернення ОСОБА_2 за належністю. Цей документ також не є доказом в розумінні ст. 251 КУпАП;

3)заява ОСОБА_2 від 10 червня 2022 року. Надаючи оцінку такій заяві, суд зазначає, що викладення заявником певних звинувачень на адресу ОСОБА_1 не може бути беззаперечним та єдиним доказом винуватості останнього в діях, які йому інкримінуються. Крім того, зміст заяви не дає можливості встановити конкретні дату, час, місце отримання ОСОБА_2 телефонних погроз і, власне, кому та які саме погрози він отримував;

4)роздруковані скріншоти із зображенням SMS-повідомлень, з яких не можливо встановити ані абонентів, ані їх номерів телефонів, ані дати, часу отримання таких повідомлень;

5)фотознімки невідомої особи жіночої статі з ознаками тілесних ушкоджень на обличчі; З вказаних фотознімків не виявляється можливим встановити зображену на них особу. Крім того, з матеріалів справи не можна встановити доказового значення цих фото для розгляду справи, адже на них не зазначено ані дати, часу та обставин, які вони підтверджують чи спростовують;

6)рапорт чергового РУП про звернення по телефону ОСОБА_2 . Цей документ також не є доказом в розумінні ст. 251 КУпАП;

7)повідомлення ОСОБА_1 про відмову від надання пояснень на підставі ст. 63 Конституції України;

8)письмові пояснення ОСОБА_4 , неповнолітнього ОСОБА_5 від 24 червня 2022 року;

9)копія рапорту інспектора СПДН Відділу превенції Луцького РУП ГУНП у Волинській області. Фактично вказаний рапорт являє собою заповнений стандартний бланк щодо вчинення особою домашнього насильства психологічного характеру;

10)бланки форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 09 червня 2022 року;

11)звукозаписи телефонних розмов, між невідомими особами.

Дослідивши в судовому засіданні вищевказані записи телефонних розмов, суд вважає, що такі не містять того інформаційного змісту, який міг би стати підставою для притягнення особи до відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Приписами ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, самі по собі, зокрема, погрози чи словесні образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у потерпілої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Разом з тим, наведені в протоколах дії ОСОБА_1 підтверджуються лише заявою ОСОБА_2 та письмовими поясненнями ОСОБА_4 , неповнолітнього ОСОБА_5 , що також може свідчити про наявність конфлікту між цими особами. Інших об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства, в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не входять до переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, визначених у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ч. 3 ст. 3 «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не пов`язані спільним побутом, спільно не проживають та не мають взаємних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог п. 1) ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Наведене дає підстави для висновку, що підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України - немає, а тому справа відносно неї підлягає закриттю.

Керуючись статтями 7, 247, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі ст. 247 п.1 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області

Суддя Луцького міськрайонного суду О. М. Гринь