Справа № 333/9161/21
Провадження № 3/333/461/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Наумова Ірина Йосипівна, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працює,

за ст.124, ч.2 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2021 року о 12 годині 30 хвилин в м. Запоріжжі, на вул. Космічна, 42Б, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Mitsubishi Grandis д.н.з НОМЕР_1 , на перехресті нерівнозначних доріг вул. Космічна - вул. Броньова, рухаючись по другорядній дорозі не дав дорогу ТЗ, який рухався по головній дорозі, у результаті чого скоїв зіткнення з ТЗ Ford Fusion д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ААБ № 329736 від 13.12.2022 року, 13.12.2021 року о 12 годині 30 хвилин в м. Запоріжжі, на вул. Космічна, 42Б, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Grandis д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, неприродна блідість). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря нарколога відмовився. Від керування відсторонений шляхом залишення ТЗ в заїзному кармані. Про повторність попереджений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2021 рокуобєднано справу № 333/9183/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП в одне провадження зі справою № 333/9161/21 про притягнення вищезазначеної особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 визнав вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджена дослідженими судом доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №329735 від 13.12.2021 р., в якому викладені вищезазначені обставини дорожньо-транспортної події;

- схемою з місця ДТП та фото таблицею;

- поясненнями ОСОБА_1 ;

- письмовими поясненнями іншого учасника ДТП ОСОБА_2 .

Оцінивши вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги:

- п.16.11 Правил дорожнього руху України, згідно якого, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Дії водія ОСОБА_1 знаходяться в причино-наслідковому зв`язку між його діями та наслідками у вигляді зіткнення транспортних засобів.

В діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, - порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Правопорушення, передбачене ст. 124 КУПАП, скоєне ОСОБА_1 13.12.2021 р.. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що на час розгляду справи, а саме, 26.09.2022 р., сплинув строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Суд наголошує, що встановлюючи вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших. Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов`язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Аналіз положень ст. 38 та п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була би відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене та враховуючи зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, що указує на необхідність визнання вини.

За таких обставин, оскільки адміністративне правопорушення вчинено 19.12.2021 року, тобто з дня його вчинення минуло більше ніж три місяці тому, ОСОБА_1 слід визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП. Зазначив, що дійсно за його участі та з його вини було дорожньо- транспортну пригоду 13.12.2022 року, але він не відмовлявся проходити огляд у лікаря нарколога, оскільки працівником поліції не пропонувалось здійснити цю дію. Працівник поліції лише запитав у нього, чи приймав він алкогольні напої та наркотичні препарати , на що він відповів відмовою. Також додав, що після оформлення матеріалів про ДТП, його ніхто не відстороняв від керування автомобілем і він одразу після ДТП поїхав по своїх справах.

В судовому засіданні досліджені протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП, та інші матеріали справи.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Зважаючи на характер та суворість адміністративного стягнення, передбаченого ст.130 КУпАП, вважаю, що провадження відносно ОСОБА_1 у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є кримінальним. Відповідно, воно підпадає під визначення «кримінальної процедури» у розумінні статті 4 Протоколу № 7 вказаної Конвенції.

Процес притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, регулюється нормами: Кодексу України про адміністративні правопорушення; Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція № 1452/735); Порядком направлення водії транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 (далі Порядок); Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 (далі Інструкція №1395); ЗУ «Про Національну поліцію».

Згідно п.2.5 Правил Дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Для встановлення всіх обставин по справі судом було викликано поліцейську ОСОБА_3 , яка складала протокол серії ААБ № 329736 від 13.12.2022 року відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП.

Поліцейська ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала письмові пояснення, відповідно до яких13.12.2021 року о 12 годині 30 хвилин отримали виклик на службовий планшет про ДТП в м. Запоріжжі, на вул. Космічна, 42Б без травмувань. При оформленні ДТП у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння при спілкуванні з останнім. Йому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря нарколога, але він відмовився від проходження огляду. Про повторність попереджений. У зв`язку з цим на ОСОБА_1 було складено протокол за ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 26.03.2021 року ОСОБА_4 вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Безпосередньо в судовому засіданні суддею працівник поліції не допитувалась у зв`язку з її не явкою за викликом суду.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, до протоколу серії ААБ № 329736 від 13.12.2022 року, долучено диск, та в протоколі зазначено, що велась відео фіксація на бодікамеру АР 00330, АР 00310.

При досліджені в судовому засіданні долученого диску з`ясувалося, що неможливо відтворити запис.

Для з`ясування всіх обставин по справі судом направлено запит до УПП в Запорізькій області для витребування повного відеозапису фіксації правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАп, який здійснювався працівниками УПП в Запорізькій області 13.12.2022 року за участю ОСОБА_1 .

Листом начальника УПП в Запорізькій області від 27.07.2022 року « 2731/41/32/01-2022 повідомлено, що відеозаписи до протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП серії ААБ №329736 від 12.12.2021 року відносно гр.. ОСОБА_1 були додані до матеріалів справи у повному обсязі. Додаткових відеозаписів в архіві управління патрульної поліції Запорізької області не має.

Будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст.62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зі змісту ч.2 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

З матеріалів адміністративної справи неможливо встановити факт відмовиОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря нарколога.

Судом було використано всі можливості для встановлення всіх обставин по справі, для надання безпосередніх пояснень в судовому засіданні викликався інспектор поліції, який складав зазначений протокол, але останній на з`явився, обмежився лише письмовими поясненнями, надісланими через канцелярію суду.

Також суд позбавлений можливості дослідити відеозапис, зазначений в протоколі, оскільки на вимогу суду, даний відеозапис не наданий УПП в Запорізькій області.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що ніякого відсторонення його від керування не відбувалося.

Перевіряючи, чи мав місце факт відсторонення особи від керування, суддя виходить з наступного:

Відповідно до п.1 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Також, відповідно до вимог ст.ст. 265-2, 266КУпАП у разі виявлення особи, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, поліцейські зобов`язані вчинити дії, які унеможливлюють подальше керування цією особою транспортним засобом.

Проте матеріали справи не місять акту приймання автомобіля іншою особою, відповідальною за її зберігання.

Як пояснив ОСОБА_1 у нього автомобіль в ніхто не вилучав, від керування транспортним засобом не відстороняв.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підтвердження належними і допустими доказами факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря нарколога та факту відсторонення особи від керування транспортним засобом, що в сукупності зі всіма дослідженими доказами і встановленими судом порушеннями з боку працівників поліції, що свідчить про недоведеність поза розумним сумнівом факту умисного вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в якому він звинувачується.

Відтак відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не збігаються з доказами, які містяться у матеріалах справи. В цьому контексті пояснення ОСОБА_1 є слушними і переконливими. Доказів з боку поліцейських щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря - нарколога та його відсторонення від керування не надано.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Держава має організувати свою правову систему таким чином, щоб їх правоохоронні органи могли дотримуватись зобов`язань щодо уникнення порушень прав і свобод людини, принципу верховенства права, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини.

Таким чином, оскільки відомості зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 329736, складеного 13.12.2021 року містять розбіжності з обставинами вчинення адміністративного правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення не може бути предметом судового розгляду, оскільки викликає обґрунтовані сумніви, які, відповідно до положень ч.3 ст.62 Конституції України, тлумачаться на користь ОСОБА_1 .

З наведених вище обставин та враховуючи правове значення протоколу про адміністративне правопорушення, який не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, а також є доказом в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, суд приходить до висновку, що зазначені в протоколі адміністративного правопорушення та в матеріалах справи докази, які б підтверджували вину ОСОБА_1 в скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП є не достатніми, для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, не підтверджена наявними доказами безсумнівно, відтак суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 124, 130, 247,276-284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Провадження в справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя Ірина Йосипівна Наумова