Справа № 524/4183/22
Провадження 3/524/1739/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2022 суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Гусач О.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №016961, 16.07.2022 року о 10-17 год. ОСОБА_1 керував автомобілем "VOLKSWAGEN LT35" д.н.з. НОМЕР_1 в м. Кременчуці по вул.. Б. Хмельницького з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав і пояснив, що 16.07.2022 року о 10-17 год. керував автомобілем "VOLKSWAGEN LT35" д.н.з. НОМЕР_1 в м. Кременчуці по вул.. Б. Хмельницького. На автомобілі перевозив меблі до м. Світловодська. Був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування з поліцейськими останні повідомили про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Він погодився та просив провести огляд на місці зупинки. Натомість, поліцейський сказав, що йому треба їхати в медичний заклад і здавати сечу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Він також погодився пройти такий огляд. Після цього працівники поліції почали викликати інший екіпаж, який повіз би його до лікаря. Прочекавши більше, ніж півгодини на місці зупинки транспортного засобу був вимушений підписати протокол, щоб вчасно доставити замовлення до м. Світловодська. Повернувшись у м. Кременчук одразу ж поїхав до Кременчуцької районної лікарні, де у лікаря нарколога пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння. За результатами огляду лікар надав висновок №136 від 16 липня 2022 року, відповідно до якого ознак сп`яніння у нього виявлено не було.

В судовому засіданні захисник адвокат Кожарін С.В. просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Також подав письмові заперечення на протокол про адміністративне правопорушення.

Вислухавши заперечення захисника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, переглянувши долучений до справи відеозапис, приходжу до наступних висновків.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно дост. 245 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі ст.280 КУпАП постає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та відповідно до вимог ст.279 КУпАП дослідити докази, якими згідно ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів.

Згідно з диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншогоспяніння, а так само і за відмову осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого спяніння.

Суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП, характеризується наявністю лише прямого умислу.

У п.2.5.Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з Розділом 1 п.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зазначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Розділом Х наказу МВС України №1395 від 07.11.2015 року передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

У судовому засіданні було досліджено диск з відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що після зупинки ТЗ о 10год. 07 хв. поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про наявність у нього запаху алкоголю з порожнини рота та наявність ознак як алкогольного, так і наркотичного сп`яніння та пропонує водію проїхати до лікаря нарколога щоб пройти огляд. На цю пропозицію водій одразу ж погоджується стверджуючи, що нічого не вживав. Після цього поліцейський повідомляє водію, що треба чекати автомобіль, який повезе ОСОБА_1 до лікаря. Потім дає команду водію сісти за кермо автомобіля та перепаркувати його з іншого боку дороги. О 10 годині 14 хвилин запис переривається та поновлюється о 10 год. 37 хвилин. О 10 годині 38 хвилин інший працівник поліції повторно повідомляє ОСОБА_1 про наявність у нього ознак як алкогольного, так і наркотичного сп`яніння та знову пропонує проїхати до лікаря для проходження огляду. На цю пропозицію водій також погоджується, пропонуючи крім іншого, пройти огляд на місці. Одночасно поліцейський зазначає про неможливість проведення огляду на місці та повідомляє про можливість відмовитись від огляду. Після цього вже о 10 год.55 хв. працівники поліції у присутності двох свідків знову пропонують проїхати до лікарні для огляду та водій відмовляється це робити. Крім того з відеозапису постає що ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими постійно наголошує на тому що перевозить вантаж, який необхідно вчасно доставити до м. Світловодська.

Даючи оцінку відеозаписам та матеріалам справи, приходжу до висновку, що працівниками поліції були створені такі умови (не доставлення водія до найближчого медичного закладу більше ніж впродовж 40 хвилин з моменти зупинки та надання ним згоди на проведення огляду на стан сп`яніння), які фактично схилили ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того працівники поліції фактично запропонували ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, хоча останній жодним чином не намагався уникнути проходження огляду на стан сп`яніння.

Як наслідок після цих дій працівників поліції, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, після чого працівниками поліції було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Суд вважає, що такі дії працівників поліції були спрямовані виключно на спонукання водія до відмови від проходження огляду та не передбачені чинним законодавством.

До адміністративної відповідальності може бути притягнуто особу тільки тоді, коли вона відмовилася від проходження огляду лише у встановленому чинним законодавством порядку, який визначений ст.266 КУпАП та постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Суд зауважує, що жодних дій, спрямованих на проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, передбачених законодавством, працівниками поліції відносно останнього не проводилось.

Крім того, суд також звертає увагу на порушення допущені працівниками поліції під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

Так, за правилами частини 1 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані наркотичного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. Натомість після повідомлення ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного та наркотичного сп`яніння працівник поліції дає розпорядження водію сісти за кермо та переїхати в інше місце.

З матеріалів справи вбачається, що працівник поліції, об 11 годині 01 хвилині склав протокол відносно ОСОБА_1 за те, що він о 10 годині 17 хвилин відмовився в присутності свідків від проходження огляду на стан сп`яніння. Натомість, з відеозапису камер працівників поліції постає, що пропозиція від поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння в присутності свідків пролунала лише о 10 годині 55 хвилин. При цьому в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені дії водії щодо ухилення від огляду.

Направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння, долучене до матеріалів справи не містить назви закладу охорони здоров`я куди направляється водій, а рапорт поліцейського Білоуса Є. не підписаний останнім. Жодних дій спрямованих на встановлення такої ознаки сп`яніння як «звужені зіниці очей які не реагують на світло» працівниками поліції не проводилось.

Наявні матеріали справи не містять належних та достатніх даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 вчиняв дії спрямовані на ухилення від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння та наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, враховуючи наявність висновку лікаря нарколога № 136 від 16 липня 2022 року яким встановлено відсутність таких ознак.

Посадовими особами, які складали протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не надано суду переконливих доказів винуватості особи у порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Салабіаку проти Франції від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення . Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку .

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішенні у справі Карелін проти Росії ( Karelin v. Russia , заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно п.4 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях , в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

У відповідності до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене та на зазначений конституційний припис, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченогост. 130 КУпАП, а тому провадження у справіпідлягає закриттю на підставі п. 1ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченогост. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст. 266 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена на протязі 10 діб до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо постанову не скасовано. Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя Олександр ГУСАЧ