ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/911/22 Головуючий в 1 інст. Клименко Л.В.
Провадження № 33/807/295/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника адвоката Плецької Ю.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Іванової Н.О. на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 12 лютого 2022 року о 04 годині 32 хвилини, водій ОСОБА_1 , поблизу будинку № 2 по вул. Крива Бухта в м. Запоріжжі, керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6820, так і в медичному закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом залишення транспортного засобу у заїзному кармані.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Іванова Н.О. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що справа, відносно ОСОБА_1 розглянута з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського не може бути доказом, оскільки не на ньому відображаються відомості про вчинення порушення, а містить лише процесуальну послідовність дій.

Підставою для зупинки автомобіля ОСОБА_1 у рапорті працівника поліції вказано, що «не подав сигнал світловим показником повороту відповідного напрямку». Але як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, дане твердження не відповідає дійсності. Отже, зупинка автомобіля та подальші дії працівника поліції є безпідставними.

Окрім протоколу жодних доказів вчинення або наміру вчинення ОСОБА_1 правопорушення не надано.

Інспектор поліції в порушення національного законодавства не роз`яснив ОСОБА_1 його прав і обов`язки, які визначені ст. 63 Конституції України, ст.ст. 268, 287-289 КУпАП, що підтверджується наданими відеозаписами.

Апелянт просить постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши захисника адвоката Плецьку Ю.В.; допитавши свідка ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Відповідно до положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові, щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1) встановлено, що 12 лютого 2022 року о 04 годині 32 хвилини, водій ОСОБА_1 , поблизу будинку № 2 по вул. Крива Бухта в м. Запоріжжі, керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6820, так і в медичному закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом залишення транспортного засобу у заїзному кармані.

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, переглядаючи матеріали справи, можливо встановити, що викладене в протоколі обвинувачення доводиться такими доказами: направленням на огляд водія транспортного засобу (а.с.2), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), якими встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився; оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.7), який містить відеозаписи події.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення стороні захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та відмови від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. Суд відхиляє апеляційні доводи сторони захисту, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді першої інстанції.

Зокрема, з приводу доводів, що відеозаписи не є доказами в справі, оскільки є не безперервними, суд зазначає наступне.

Дійсно відеозаписи події не є безперервними, як того вимагають відомчі підзаконні акти МВС України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що враховуючи обставини справи, вказаний недолік відеозаписів автоматично не може означати їх недопустимість як доказів, оскільки на них чітко зафіксовано обставини події, причину зупинки транспортного засобу, фат керування ОСОБА_1 цим транспортним засобом та його відмову від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Порушення принципу безперервності відеозапису в описаному моменті не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки сторона захисту підтвердила достовірність обставин, зафіксованих на відео, не повідомила суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки. Суд відхиляє цей аргумент також з тих мотивів, що визнання недопустимим вагомого доказу, який фіксує повну картину розвитку подій через недотримання принципу безперервності лише в один момент часу, про який не заявлено, що він приховує важливі обставини, є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Тобто, наявність в матеріалах справи фрагментів відеозаписів та інших матеріалів справи, які узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п.2.5 ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами.

Посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 є безпідставним, виходячи з наступного.

Відеозаписом з місця події вставлено, що ОСОБА_1 зупинено працівника патрульної поліції. В ході спілкування працівник поліції виявив у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на місці за допомогою спеціального приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров`я. Водій ОСОБА_1 своєю поведінкою виразив відмову в проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Таким чином, відеозаписом зафіксовано факт порушення водієм вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів про те, що працівники поліції порушили порядок освідування водія ОСОБА_1 , апеляційний суд вказує, що з дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції вимагали відповідно до п. 2.5 ПДР України пройти огляд на визначення стану сп`яніння.

Поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився, шляхом своєї поведінки намагався спотворити адміністративну процедуру та ухилитись від відповідальності.

Сукупність вказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 в цілому відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Щодо доводів про незаконність зупинки автомобіля ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними.

Рапортом працівника поліції вказано, що причиною зупинки транспортного засобу є те, що ОСОБА_1 завчасно не показав сигнал світловим покажчиком повороту (а.с.5).

Пунктом 9.4. ПДР України вказано, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50100 м у населених пунктах і за 150200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Відеозаписом події (а.с.7), зафіксовано, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 подав сигнал світловим покажчиком вже під час маневру, а не перед його початком, як встановлено ПДР України.

Таким чином, зупинка автомобіля ОСОБА_1 була правомірною та відповідає вимогам національного закону.

Також за ініціативи захисника було допитано свідка ОСОБА_2 , яка в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_1 12.02.2022 року в 3 годині 30 хвилин забрав її та вони поїхали додому. На перехресті ОСОБА_1 зупинився, включив поворот та поїхав по Набережній магістралі, що у м. Запоріжжі. Потім їх зупинили працівники поліції. Під час події працівники поліції пропонували вирішити справи в мирній формі. Через деякий час, працівники поліції ОСОБА_1 відвели до службової машини, а потім повідомили, що відносно ОСОБА_1 буде складений протокол. Свідок наполягала на тому, що не чула пропозиції поліцейського до ОСОБА_1 пройти медичний огляд.

До вказаних пояснень свідка апеляційний суд ставиться критично, оскільки спростовуються наведеним вище відеозаписом події.

Навпаки, відеозаписом зафіксовано те, що ОСОБА_1 принципово своєю поведінкою виказував незгоду з пропозицією пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Будь-яких неправомірних або суспільно небезпечних діянь, відносно ОСОБА_1 працівниками поліції не здійснювалося.

Посилання апелянта та свідка про те, що працівники поліції вимагали неправомірну вигоду є лише надуманими обставинами, які не підтвердились під час апеляційного перегляду.

Крім того, матеріли справи не містять доказів того, що уповноважені органи, відносно працівників поліції здійснювали заходи дисциплінарного або кримінально-правового характеру.

Так, вказане підтверджується відповідями від УПП в Запорізькій області, якими надано було відповідь, що за результатами розгляду скарг встановлено, що у діях працівників поліції не вбачається можливим підтвердити чи спростовувати факт неправомірних дій з боку працівників патрульної поліції.

Будь-яких доказів, які свідчили, що працівники поліції, відносно ОСОБА_1 вчинили протиправні дії захисником не було надано.

Щодо клопотання в порядку ст.21 КУпАП про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи на розгляд трудовому колективу ТОВ «ГРАН ПРІ» для застосування заходів громадського впливу, суд апеляційної інстанції вважає, що таке клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 21 КУпАП (в редакції від 17.03.2021 року) встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи та особи, яка вчинила правопорушення, передбачені частинами другою четвертою статті 126 та статтею 130, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Тобто, КУпАП не передбачає за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, передачу на поруки трудовому колективу.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити наступне.

Апеляційний суд вказує, що право в суспільстві відображається в поведінці його членів та має вид соціального факту. Встановлені в суспільстві правила поведінки є обов`язковими для всіх членів суспільного життя. За порушення особи встановлених правил поведінки в суспільстві передбачається юридична відповідальність.

Юридична відповідальність для особи застосовується невідворотно, якщо є позитивно виражені умови для настання такої відповідальності та немає негативно виражених умов для її усунення. Відповідальність є мірою людини. Людина постає вольовою особою завдяки розумі, а завдяки волі і свободи вона відповідає за свої вчинки.

Так, юридична відповідальність передбачає для порушника настання обов`язків зазнавати несприятливих наслідків у вигляді особистого, майнового та іншого характеру, вид і міра яких передбачені санкціями правових норм.

Вид і міра за вчинення діяння, передбаченого ст.130 КУпАП втратило значення, як дрібного делікту, оскільки роками відповідальність за такі діяння посилюється та є резонансними в національній системі права через настання суспільно небезпечних наслідків.

Вказане обґрунтовується тим, що коли особа перебуває під дією певних речовин, які знижують увагу і швидкість реакції, вона нездатна належно реагувати на особливості дорожньої обставини.

Тобто, життя та здоров`я учасників дорожнього руху залежать від випадку чи трапиться на руху такої особи аварійна ситуація або складна дорожня обстановка, чи ні.

Тому, діяння за ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, наголошено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, позитивної соціально-побутової характеристики, поведінки під час події, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Іванової Н.О., залишити без задоволення.

Постанову судді постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 331/911/22