Номер провадження: 33/813/900/22
Номер справи місцевого суду: 521/6701/22
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Мілєвої М.С.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 08 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 08 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,0 гривень (сімнадцять тисяч грн. 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 496,20 гривень (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.).

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить суд скасувати постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 08 липня 2022 року та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Також ОСОБА_1 подав клопотання, у якому просив поновити строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови від 08.07.2022 року.

В судове засідання, призначене на 06.09.2022 року з`явився представник ОСОБА_1 Боличевський С.П., який підтримав клопотання про поновлення строку та доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст.і 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи судом першої інстанції відносно ОСОБА_1 був здійснений за його відсутності, а даних про направлення судом копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 - матеріали справи не містять. Натомість як зазначає заявник, копію оскаржуваної постанови суду він отримав 11.07.2022 року в канцелярії суду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.

Отже, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Так, частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 016361 від 18.03.2022 року, відповідно до якого 18.03.2022 року об 19 годинні 00 хвилин в м. Одесі по Київському шосе водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Megane», державний номер НОМЕР_2 , під час «військового стану» на блок посту перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено на підставі акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який проводився за допомогою «Drager», Alcotest 7510, прилад ARLM - 0409, результат позитивний, вміст 1,40% алкоголю в крові, та зафіксовано на відео, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (а.с. 1);

- роздрукованим чеком «Drager», Alcotest 7510, прилад ARLM - 0409», відповідно до якого результат тестування на алкоголь ОСОБА_1 склав 1.40 % проміле (а.с. 3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4);

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 (а.с. 5);

- відеозаписом події, що мала місце 18.03.2022 року (а.с. 6).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановленою постановою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 08.07.2022 рокута порушенні ним вимог п. 2.9а ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на відсутність факту керування та перебування ОСОБА_1 у транспортному засобі. Зокрема апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які фактичні докази керування ОСОБА_1 автомобіля «Renault Megane», державний номер НОМЕР_3 , а також безпосереднього моменту зупинки вказаного транспортного засобу, а на наявних у матеріалах справи відеозаписах відображено, що автомобіль «Renault Megane», державний номер НОМЕР_3 стоїть без руху, за кермом якого ніхто не перебуває, в тому числі ОСОБА_1 .

Разом з тим, такі доводи апелянта є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, з відтвореного під час апеляційного розгляду відеозапису подій, які відбувалися 18.03.2022 року вбачається, що на блок посту був зупинений автомобіль «Renault Megane», державний номер НОМЕР_3 , за кермом якого знаходився ОСОБА_1 . На запитання працівника поліції: «Куди ви їхали?», водій ОСОБА_1 зазначив, що їхав на заправку, хотів заправитися, тобто останній підтвердив керування ним вказаного автомобіля. В ході розмови із співробітником поліції, водій ОСОБА_1 також стверджував, що він їхав в ОСОБА_4 та визнав, що він дійсно випив.

При цьому, в матеріалах справи також наявні письмові пояснення співробітника ТрО ОСОБА_3 , які були долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до яких 18.03.2022 року він ніс службу на блок посту та в 19.00 зупинив автомобіль «Renault Megane», державний номер НОМЕР_3 , за кермом якого знаходився гр. ОСОБА_1 та у якого були явні ознаки алкогольного сп`яніння, після чого на місці була викликана поліція (а.с. 5).

Отже, на думку апеляційного суду факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний час та у зазначеному місці не викликає сумніву.

Одночасно слід зауважити, що ОСОБА_1 не заперечує обставин скоєння адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність ст. 130 КУпАП, які передували обставинам складеного протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що згідно відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, ОСОБА_1 взагалі не повідомлявся про його права та обов`язки, в тому числі, про право відмовитися від проведення огляду за допомогою спеціального технічного приладу на місці події або висловити незгоду з його результатами та пройти огляд в відповідному закладі охорони здоров`я є також необґрунтованими та безпідставними, з огляду на те, що згідно переглянутого відеозапису події вбачається, що співробітник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння або роз`яснював ОСОБА_1 право відмовитись від проходження такого огляду.

Окрім того, відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ААБ № 016361 від 18.03.2022 року ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Малиновському районному суді м.Одеси, про що останній власноручно поставив свій підпис.

При цьому, у вказаному протоколі у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення», ОСОБА_1 будь-яких пояснень, зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у протоколі не навів, натомість підписав вказаний протокол без будь яких зауважень, не зазначивши при цьому про порушення його права на захист, чим фактично погодився з тим, що він вчинив правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП.

Безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відносно нього співробітники поліції не вказали, що до нього додається відеофіксація проведення огляду особи на стан алкогольного сп`янінням за допомогою технічного засобу (номер, марка, модель) та не зазначено серію та номер засобу відеофіксації, оскільки стаття 256 КУпАП, у якій зазначені відомості, які має містити протокол про адміністративні правопорушення, не вимагає зазначення технічного засобу, який застосовується під час огляду /відмови/ водія на стан наркотичного сп`яніння.

Стосовно безперервності відеозапису поліцейськими, то апеляційний суд вважає, що порушення принципу безперервності відеозапису не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки сторона захисту не надала інших допустимих доказів, які б спростовували перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`янінням під час керування, а саме посилання на безперервність відеозапису є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд, оскільки додані відеозаписи дозволяють встановити обставини справи, що є основною їх функцією.

Отже, виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд визнає відеозапис, який приєднано до матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1 та який був повторно досліджений в ході апеляційного розгляду справи:

- достовірним, оскільки він узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення з урахуванням всіх обставин справи,

- допустимим, оскільки він отриманий та досліджений в законний спосіб,

- належним, оскільки він стосуються подій, що сталися 18.03.2022 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Таким чином, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не навів будь-яких обґрунтованих доводів на спростування висновків місцевого суду та щодо порушення конкретних норм діючого законодавства судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.

Більш того, слід наголосити, що як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 фактично вже виконав оскаржувану ним постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 08.07.2022 року та сплатив штраф у розмірі 17000 гривень та судовий збір на користь держави у розмірі 496,20 гривень, що підтверджується оригіналами квитанцій від 14.07.2022 року, долучених до матеріалів справи (а.с. 20, 21).

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 08 липня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 08 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра