Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
25.08.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці ДМС України Зубенка І.І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2020 року
ОСОБА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_1 від 13.03.2019 року; орган, що видав 2122,
визнано винним у порушенні митних правил за ч. 6 ст. 470 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000,00 (сто сімдесят тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420,40 гривень судового збору.
Згідно постанови, 09.11.2020 о 03 год 37 хв у зону митного контролю на ділянку В`їзд митного поста «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби заїхав автобус марки «Setra», моделі «S 417 HDH», державний реєстраційний номерний знак України НОМЕР_2 , в якому пасажиром їхав громадянин України ОСОБА_1 . Формою проходження митного контролю гр. України ОСОБА_1 обрав порядок проходження митного контролю по смузі руху зелений коридор. До митного контролю гр. України ОСОБА_1 було подано закордонний паспорт НОМЕР_1 від 13.03.2019 року. Під час здійснення митних формальностей було проведено аналітично-перевірочні заходи з використанням баз даних, а саме : АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, внаслідок чого було встановлено, що 03.05.2017 року через митний пост "Солотвино" Закарпатської митниці ДФС громадянином України ОСОБА_1 на митну територію України в митному режимі «транзит» було ввезено легковий автомобіль марки «OPEL», моделі «ASTRA», номер кузова № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4 . Згідно ст. 95 Митного кодексу України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). Згідно із ст. 102 Митного кодексу України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів, поміщених у цей режим, за межі митної території України. 22.08.2019 набрали чинності зміни до статті 470 МК України, згідно із Законами України від 08.11.2018 № 2612-VIII «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» та від 16.05.2019 № 2725-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про електронні довірчі послуги». У своєму поясненні гр. України ОСОБА_1 підтвердив факт не вивезення транспортного засобу за межі території України і те, що до митного органу із заявою щодо неможливості своєчасного вивезення транспортного засобу за межі митної території України не звертався. Станом на 09.11.2020, транспортний засіб за межі митної території України не вивезено та продовжує перебувати на митній території України з порушенням строку транзиту.
Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 перевищив встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк доставки транспортного засобу особистого призначення, а саме: легкового автомобіля марки «OPEL», моделі «ASTRA», номер кузова № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4 , що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності однієї митниці - від одного підрозділу цієї митниці до іншого), більше ніж на тридцять діб.
Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених частиною 6 статті 470 Митного кодексу України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова є незаконною, необґрунтованою, тому має бути скасована. Зазначає, що на час скоєння правопорушення та протягом його вчинення частина 6 ст. 470 МК України не діяла, її взагалі в законі не було, а діяла ч. 3 ст. 470 МК України, яка передбачає зовсім інші санкції. Стверджує, що дії ОСОБА_2 у редакції Закону, яка була чинна на час скоєння правопорушення, утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, а не складання щодо нього протоколу за ч. 3 ст. 470 МК України (в редакції закону до 22.08.2019) не залежало від волевиявлення громадянина, а тому не може утворювати для нього правових наслідків. Зазначає, що суд не врахував у повній мірі той факт, що накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 170 000 грн покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар» та не може бути застосоване у даному випадку. Також вказує на те, що не був повідомлений про час та місце судового розгляду. Щодо пропуску строку зазначає, що копія оскаржуваної постанови була надіслана апелянту лише 18.01.2021, й отримана ним 24.01.2021. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши думку представника Закарпатської митниці Держмитслужби України Зубенка І. І., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, відносно якої складено протокол про порушення митних правил ОСОБА_1 та його захисниці, адвокатки Зейкан Г. І., неявка яких, з огляду на приписи ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що про час та місце розгляду справи учасники повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи і враховує той факт, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями адвокатки Зейкан Г. І., зокрема: 12.03.2021, 28.09.2021 та 10.02.2022, а також те, що справа має бути розглянута з дотриманням приписів законодавства щодо розумних строків розгляду справи.
Строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновлення, враховуючи такі обставини.
Так, апеляційним судом встановлено, що відповідно до змісту постанови, під час розгляду справи у місцевому суді ОСОБА_1 участі не брав, копія оскаржуваної постанови від 22.12.2020 йому надіслана 04.01.2021, тобто поза межами встановленого законом триденного строку. Тому, доводи апелянта про те, що він вперше ознайомився зі змістом оскаржуваної постанови поза межами строку, - апеляційний суд вважає слушними, такими, що можуть слугувати підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. Апеляційний суд визнає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що апелянт був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи та ознайомився з оскаржуваною постановою раніше, ніж про це вказав у апеляційній скарзі. Відтак, апеляційний суд вважає, що підстав для сумніву щодо достовірності тверджень апелянта про причини пропуску ним строку на апеляційне оскарження судового рішення не має.
Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність підстав для скасування судового рішення та закриття провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 ознак порушення митних правил, апеляційний суд вважає, що такі є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до положень ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з точним дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
За змістом ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи про порушення митних правил, протокол за скоєння якого складено щодо ОСОБА_1 дотримані вимоги матеріального та процесуального права, що обставини, за яких ОСОБА_1 порушив митні правила у постанові зазначені правильно, кваліфікація його дій за ч. 6 ст. 470 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам.
Вказані у протоколі обставини підтверджуються витягом за даними Диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску (а. с. 6), обліком транспортних засобів у пунктах пропуску для автомобільного сполучення за період з 01.05.2017 по 30.05.2017 (а. с. 7); поясненнями ОСОБА_1 , у яких він підтвердив факт не вивезення за межі митної території України транспортного засобу марки «OPEL», моделі «ASTRA», номер кузова № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4 (а. с. 8), доповідною запискою державного інспектора відділу митного оформлення № 3 м/п «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби Шестопала П. А. від 09.11.2020 (а. с. 11, 12), фотоматеріалом із зображенням автомобіля такої ж марки та орієнтовної його вартості (а. с. 13).
Вищенаведені докази в їх сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України адміністративного правопорушення, отже, на переконання апеляційного суду, висновки викладені в оскаржуваній постанові про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що державний інспектор Шестопал П. А., який склав протокол про порушення митних правил, був упереджений при проведенні перевірки та складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , що у нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи на такі дані не вказується і в апеляційній скарзі, у зв`язку із чим, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу формально, поверхово, не давши належної оцінки фактичним обставинам справи, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. На підтвердження цих доводів особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 не подав до апеляційного суду жодних обґрунтованих та достовірних доказів, які би могли вплинути на висновки місцевого суду про відсутність у його діях складу передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України правопорушення.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку матеріалам справи та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про наявність у діях ОСОБА_1 передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України правопорушення.
Отже, апеляційний суд бере до уваги приписи ст. 90 МК України, відповідно до яких, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Частиною 6 ст. 379 МК України передбачено, що строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.
Так, у п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
Отже, перевищення встановленого ст. 95 МК України строку транзитного перевезення транспортного засобу, ввезеного на митну територію України більше, ніж десять діб, визнається порушенням митних правил, за яке передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу або конфіскації транспортного засобу.
Апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про те, що скоєні ОСОБА_1 діяння не підпадають під дію нової редакції ч.6 ст.470 МК України, - не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, 03.05.2017, через митний пост "Солотвино" Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1 на митну територію України в митному режимі «транзит» ввезено легковий автомобіль марки «OPEL», моделі «ASTRA», номер кузова № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4 . На момент складання щодо ОСОБА_1 протоколу про порушення митних правил, а саме 09 листопада 2020 року, вищевказаний транспортний засіб за межі митної території України не вивезений, у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування, імпорту (випуск для вільного обігу) не поміщений та продовжує перебувати на території України з перевищенням строку ввезення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що моментом закінчення триваючого правопорушення є його припинення винуватою особою або виявлення компетентним органом.
Законом України від 08.11.2018 «2612-VІІІ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» та Законом України №2725-VIII від 16.05.2019 «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про електронні довірчі послуги» статтю 470 МК України викладено в новій редакції, зміни набрали чинності 22.08.2019.
Частина 6 ст. 470 МК України (в редакції від 22.08.2019 року) передбачає відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше, ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.
Незважаючи на прийняття і набрання чинності законом, який диференціював перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів і посилював відповідальність в залежності від конкретного строку перевищення, навіть починаючи з 03.05.2017 (день ввезення ОСОБА_1 транспортного засобу на митну територію України) і до моменту складання протоколу 09.11.2020, ОСОБА_1 своє зобов`язання не виконав, тобто вчинена ним бездіяльність підпадає під ознаки правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, враховуючи у тому числі і те, що в матеріалах справи відсутня об`єктивна інформація про втрату транспортного засобу чи його розкомплектування на території України.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд визнає, що ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке виявлене на час дії нового закону, а його дії місцевим судом правильно кваліфіковано за ч. 6 ст. 470 МК України.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України повністю доведена, а постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.
За таких обставин постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.
До того ж, апеляційний суд бере до уваги і те, що обставин, передбачених ст. 460 Митного кодексу України, з настанням яких діяння, передбачене ст. 470 МК України, не тягне за собою адміністративної відповідальності під час розгляду апеляційної скарги не встановлено, як не встановлено і дії обставин непереборної сили, які стали причиною перевищення встановленого Митним кодексом України строку доставки транспортного засобу особистого користування.
При цьому, апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, наявні у матеріалах справи дані про особу й застосував щодо ОСОБА_1 вид стягнення, який передбачено санкцією ч. 6 ст. 470 МК України, належним чином умотивувавши судове рішення.
Тому, апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що накладене адміністративне стягнення покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар» та не може бути застосоване. У контексті цього, апеляційний суд констатує, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000,00 (сто сімдесят тисяч) гривень є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, вважається справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством та попередження вчинення ним нових правопорушень.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення.
Ухвалюючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків, призначати експертизи, тощо; те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2020 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 6 ст. 470 МК України, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН