Справа № 139/465/22
Провадження № 3/139/262/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року смт Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Н.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше притягувався до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И Л А:

Будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП на підставі постанови судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 21 грудня 2021 року, ОСОБА_1 повторно 11 липня 2022 року о 22-ій годині 07 хвилин керував автомобілем «ВАЗ 2106», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Ковалевського, 20 в с. Немерче Могилів-Подільського (раніше Мурованокуриловецького) району Вінницької області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (тремтіння пальців рук, почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота), але від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу водій відмовився, а також відмовився від медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді пояснив, що дійсно 11 липня 2022 року біля 22-ої години він на своєму автомобілі разом з дружиною і сином повертався додому і був зупинений поліцейськими. Після перевірки документів і спілкування, поліцейський запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці або в лікарні, але він відмовився, оскільки зізнався, що вживав алкоголь (випив два стаканчика горілки).

Розглянувши справу, прийшла до наступного висновку:

Поданими до суду матеріалами беззаперечно доведено вину ОСОБА_1 у відмові від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зокрема, його вина доведена його власними поясненнями в суді, обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 325105 від 11 липня 2022 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння , направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, а також оглянутим в судовому засіданні технічним записом події адміністративного правопорушення. Так, на оптичному диску мається фіксація факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом по вул. Ковалевського в с. Немерче Могилів-Подільського району Вінницької області, порядок та підстава зупинки ТЗ; фіксація факту відмови пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ; фіксація факту відмови пройти медичний огляд на стан сп`яніння у медичному закладі; фіксація зізнання у вживанні алкоголю.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП підтверджується довідкою начальника САП Могилів-Подільського РВП Максима Олійника та отриманою із ЄДРСР копією постанови судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року.

Розглянувши справу та оцінивши всі докази в їх сукупності, прийшла до висновку про винуватість ОСОБА_1 в правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу винного, який регулярно вчиняє порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена статтею 130 КУпАП, зокрема, в системі D-3 міститься інформація про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП Мурованокуриловецьким районним судом 10 березня та 01 квітня 2021 року (ці правопорушення були вчинені ОСОБА_1 понад рік тому), вважаю за можливе та правильне призначити ОСОБА_1 стягнення, передбачене санкцією інкримінованої частини 2 статті 130 КУпАП у вигляді адміністративного арешту та позбавлення права керування транспортними засобами з призначенням додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу.

При цьому, також враховую інформацію, наявну в довідці начальника САП Могилів-Подільського РВП Олійника М. про те, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, та наступне:

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст цієї норми свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, законодавець у санкції частини 1 статті 130 КУпАП визначив як основне обов`язкове стягнення штраф з позбавленням права керування транспортними засобами. Тому в даному випадку не є доцільним керуватися п. 28 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому наголошується, що «суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами у випадках, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала». Ці роз`яснення Пленуму ВСУ були актуальними в той час, коли позбавлення права керувати транспортними засобами було передбачено у санкції статті як альтернативне стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення. Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір справляється за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 496 гривень 20 копійок.

Керуючись ч. 2 ст. 130, ст. 40-1 ст. ст. 221, 283, 284, 287, 294, 307, 308 КУпАП, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", -

П О С Т А Н О В И Л А:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме, у відмові особою, яка протягом року піддавалася адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та піддати адміністративному стягненню за цією статтею у виді адміністративного арешту на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки з оплатним вилученням транспортного засобу - автомобіля «ВАЗ 2106», номерний знак НОМЕР_1 .

Постанова про застосування адміністративного арешту виконується негайно.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Суддя: ________________