ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/961/22 Справа № 199/4440/22 Суддя у 1-й інстанції - Савченко Є. М. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року м. Дніпро

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та в його інтересах адвоката Соболєва Є.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката Соболєва Є.В., який представляє інтереси особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2022 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 гривні.

ОСОБА_1 було визнано винним у тому, що він 01.07.2022 року о 06:25 год., в м.Дніпро, по вул. Берегова, 103, керував ТЗ Chevrolet Lacceti № НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей розширені та не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у медичному закладі, у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі адвокат Соболєв Є.В., який представляє інтереси особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 просить постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2022 року скасувати, а провадження щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що :

- до матеріалів адміністративної справи не додано жодного доказу порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху України, яке б виправдовувало його зупинку працівниками поліції, не додано постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення ПДР;

- матеріали справи та відеозапис з реєстратору поліцейських не містять доказів на підтвердження керування ОСОБА_1 автомобілем, тобто, що ним, як водієм, були вчинені дії, пов`язані з приведенням транспортного засобу в рух відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу;

- в постанові не зазначено жодного номеру нагрудної камери поліцейських, на які проводився запис, і відповідно до відеозапису, який наявний в матеріалах (довжиною 4хв26сек.) зазначений номер реєстратора 471446, хоча в протоколі ААД №246611 вказаний інший номер 471475. Разом з цим, запис розпочато, коли ОСОБА_1 вже знаходиться в службовому автомобілі працівників поліції, та завершується до складання протоколу, таким чином є невідомим, що відбувалося до того, як ОСОБА_1 потрапив до автомобіля працівників поліції та після закінчення відеозапису;

-працівниками поліції ОСОБА_1 не пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки, не складено відповідного направлення на огляд з метою виявлення стану сп`яніння;

- матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем та передачі його для керування іншій особі;

- працівником поліції було зазначено такі ознаки стану сп`яніння: зіниці звужені та не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці, однак суд не зверну увагу в оскаржуваній постанові на те, що матеріалами справи і відеозаписом з нагрудної камери поліцейського такі ознаки не підтверджуються і їх перевірка поліцейським не проводилась, акт не складався;

- поліцейськими не роз`яснювалися ОСОБА_1 його права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та 268 КУпАП;

- судом порушені права ОСОБА_1 , передбачені ст.268 КУпАП, оскільки адміністративна справа розглянута без його участі, хоча в протоколі ААД №246611 від 01.07.2022 року він зазначив, що пояснення буде надавати в суді.

Заслухавши доповідь судді, думки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Соболєва Є.В., вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, судом першої інстанції відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення було здійснено розгляд справи, в якому винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного правомочною посадовою особою у встановленому законом порядку, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 246611 від 01.07.2022 року, та відеозаписом з нагрудних камер відеоспостереження працівників патрульної поліції. Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Так, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно з п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Лише у вказаних випадках п.7 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858, передбачає огляд водія в найближчому закладі охорони здоровя, однак матеріалами провадження такі обставини не встановлені.

Апеляційним переглядом встановлено, що відеозаписом огляду на стан наркотичного сп`яніння від 01 липня 2022 року зафіксовано, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі не погодився.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння: зіниці очей розширені та не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, що підтверджується підписом самого ОСОБА_1 , рапортом працівника поліції та відеозаписом з місця події, що повністю спростовує посилання апелянта на те, що працівником поліції було зазначено такі ознаки стану сп`яніння: зіниці звужені та не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що при складанні протоколу працівниками поліції було порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки йому не роз`яснювалися його права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та 268 КУпАП, є безпідставними, оскільки відповідно до протоколу ОСОБА_1 роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що останній поставив свій особистий підпис.

Також ОСОБА_1 був достовірно обізнаний про те, що адміністративна справа відносно нього розглядатиметься Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про що його під підпис було ознайомлено під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ще 01 липня 2022 року, однак останній, попри відсутність об`єктивних перешкод, не вживав жодних заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження. За вказаних обставин справу було розглянуто місцевим судом на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП у відсутність ОСОБА_1 , що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Твердження апеляційної скарги про те, що працівники поліції не видали ОСОБА_1 відповідне направлення для проходження огляду на стан спяніння у медичному закладі та не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки не приймається до уваги, оскільки пропозиція пройти огляд в медичному закладі та відмова ОСОБА_1 зафіксована на відеозаписі події, наявному у матеріалах справи, а в разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції проходження огляду на місці не передбачено, тому огляд на місці ОСОБА_1 не пропонувався, оскільки встановлення стану наркотичного сп`яніння відбувається виключно у медичних закладах, від якого останній відмовився.

Посилання адвоката в своїй апеляції на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом є необґрунтованим та спростовується рапортом інспектора УПП у Дніпропетровській області Бакланової В.В. від 01.07.2022 року, з якого убачається, що 01.07.2022 року близько 06:25 години на підставі п.3 ч.1ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений автомобіль Chevrolet Lacceti № НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , у якого під час спілкування були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим водію було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, від якого водій ОСОБА_1 відмовився.

Щодо відсутності в матеріалах справи доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування, то це спростовується матеріалами справи, де зазначено в рапорті працівника поліції, що водія було відсторонено від керування транспортним засобом відповідно до ст. 266 КУпАП, автомобіль залишено на місці порушення ПДР, до того ж, цей факт не спростовує висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ж апелянта щодо відсутності підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до рапорту працівника поліції транспортний засіб Chevrolet Lacceti № НОМЕР_1 був зупинений на підставі п. 5 ч.1 ст. 35 ЗУ Про національну поліцію та винесено постанову за ч.2 ст.122 КУпАП. До того ж, підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не впливають на висновки суду щодо доведення вини водія транспортного засобу та мають наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону.

Посилання в апеляційній скарзі на не здійснення в даному випадку безперервного відеозапису не є слушними, так як обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються сукупністю доказів, при цьому на відеозаписі з місця події зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Інші аргументи апеляційної скарги є формальними та такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки. Перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

За таких обставин вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, і доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були досліджені під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Також судом в даному випадку обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним судом не встановлено.

У контексті вищенаведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відповідність судового рішення вимогам закону та відсутність підстав для його зміни або скасування, у зв`язку з чим постанову залишає без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Соболєва Є.В., який представляє інтереси особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2022 року в справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровськогоапеляційного суду Г.П. Слоквенко