Справа № 338/555/22
Провадження № 33/4808/529/22
Категорія ст.164 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Решетов В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Михайлишина М.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень без конфіскації транспортного засобу, а також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 24 червня 2022 року о 15 год. 45 хв. на км 288 +800 а/д Н-09 Мукачево-Львів здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобілем марки Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , без державної реєстрації та ліцензії на даний вид господарської діяльності, чим порушив вимоги ч.1 ст. 164 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2022 року скасувати, оскільки вважає її незаконною та винесену з порушенням норм чинного законодавства.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, на що судом не було дано належної оцінки. Звертає увагу, що викладена у протоколі суть правопорушення не відповідає ознакам складу правопорушення ч.1 ст.164 КУпАП, зміст обвинувачення не розкрито і не описано, а лише констатовано факт вчинення правопорушення без посилання на норму закону, що є недопустимим та порушує право на захист. В протоколі не зазначено обставин вчинення правопорушення, не викладені дані відповідно до яких ним здійснювалась господарська діяльність та яку матеріальну допомогу отримав із цього. Крім того, відсутні інформація про самостійність, регулярність та тривалість його діяльності та отримання прибутку, не зазначено систематичності його дій щодо перевезення пасажирів, що є істотною ознакою адміністративного правопорушення.

Апелянт вказує, що протокол та матеріали справи не містить дані вчинення ним господарської діяльності з перевезення пасажирів, а в матеріалах справи відсутні пояснення осіб щодо оплати за проїзд, які перебували на місці події під час зупинки транспортного засобу.

Звертає увагу на те, що відеодоказ, доданий до матеріалів справи на підтвердження його вини, є належним доказом, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані щодо засобу за допомогою якого здійснювалась фіксація події.

Отже, розглядаючи справу, суд відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, зміст постанови не відповідає вимогам закону.

Вважає, що суд, самостійно відшукував докази у вчиненні ним правопорушення, оскільки в постанові зазначив, що з відеодоказу вбачається, що він регулярно здійснював перевезення пасажирів по маршруту, що не відповідає обставинам справи, оскільки до кінця 1995 року він працював за межами України, а автомобіль Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 він придбав 30.08.2014 року.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Михайлишина М.В., які повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає до задоволення, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що автомобіль Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 він придбав у 2014 році. Стверджував, що не займався господарською діяльністю, однак безкоштовно допомагав своєму бувшому сусіду, який займається перевозом людей, за його проханням здійснювати перевезення.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвокат Михайлишин М.В. в судовому засіданні пояснив, що в діях ОСОБА_1 оскільки відсутня систематичність, регулярність та тривалість такої діяльності, які б вказували, що підзахисний дійсно займається підприємницькою діяльністю з метою отримання прибутку. Просив у суді закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апеляційні доводи адвоката Михайлишина М.В. вже перевірялись судом першої інстанції внаслідок чого було встановлено, що вони не відповідають фактичним обставинам та повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку і в залежності від встановленого, прийняте мотивоване законне рішення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вказані вимоги закону при розгляді справи судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані, а висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, за здійснення пасажирських перевезень без відповідної ліцензії є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 0001225 від 24.06.2022 року, ОСОБА_1 24 червня 2022 року о 15 год. 45 хв. на км 288 +800 а/д Н-09 Мукачево - Львів здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобілем марки Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , без державної реєстрації та ліцензії на даний вид господарської діяльності, чим порушив вимоги ч.1 ст. 164 КУпАП.

Протокол складено старшим державним інспектором відділу державного нагляду в Івано-Франківській області Футько І.І. Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився підписати, примірник протоколу ним не отримано, свідків та потерпілих в протоколі не зазначено.

На підтвердження факту, викладеного в протоколі, додано фото та відео фіксація.

В протоколі зазначено, що водій ОСОБА_1 з протоколом ознайомився, однак від письмового пояснення та підпису відмовився. Зазначено, що протокол подається на розгляд до Богородчанського районного суду.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої був зупинений транспортний засіб під час керуванням ОСОБА_1 , вимагала від нього надати детальні пояснення щодо наявності в його транспортному засобі великої кількості людей, яких він перевозив.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник посилаються на недоведеність факту здійснення господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобілем Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 та вказують на те, що відсутні пояснення пасажирів щодо здійснення перевезення, не має даних про отримання прибутку та здійснення перевезень систематично, не відображені в протоколі дані щодо технічного приладу, за допомогою якого здійснювалась відео фіксація події.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі перевірені доводи щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата та місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення №0012225 від 24.06.2022 року ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 24 червня 2022 року о 15 год. 45 хв. на км 288 +800 а/д Н-09 Мукачево-Львів здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобілем марки Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , без державної реєстрації та ліцензії на даний вид господарської діяльності, чим порушив вимоги ч.1 ст. 164 КУпАП.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів без відповідної державної реєстрації та ліцензії на даний вид господарської діяльності.

Вищевказане обвинувачення носить конкретний характер, що свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.

Так, до матеріалів справи додано копію посвідчення водія (а.с.3), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.6-7).

З наявної у матеріалах справи копії фотокарток убачається, що на ній зображений автомобіль марки Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 4-5) за допомогою якого ОСОБА_1 здійснював перевезення людей.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що відсутність даних щодо засобу за допомогою якого було здійснено відповідний відеозапис свідчить про необхідність визнання вищевказаного доказу недопустимим, оскільки стороною захисту не доведено, що вищевказана інформація у даному випадку має істотне значення для розгляду провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що долучені до матеріалів провадження відеозаписи стосуються обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та є належними і допустимими доказами, оскільки отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Так, зі змісту відеозапису вбачається, що за порушення правил дорожнього руху був зупинений автомобіль Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який був заповнений пасажирами, які на запитання працівника поліції надали усні пояснення з яких вбачається, що вони сплатили за проїзд за звичайними цінами, які встановлені на такі послуги. Вищевказаний транспортний засіб мав ознаки того, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом Дзвиняч-Солотвин, про що сповіщав відповідний надпис на лобовому склі.

Доводи апелянта, про те, що в протоколі не вказані свідки та у них не відібрані письмові пояснення суд також вважає необґрунтованими, оскільки сукупність наявних доказів повністю доводить вчинення правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не заперечується правильність висновків суду щодо відсутності у ОСОБА_1 державної реєстрації та ліцензії на даний вид господарської діяльності.

Суд також критично відноситься до доводів апелянта та захисника про відсутність ознак господарської діяльності, оскільки із відеозапису, який долучений до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів за допомогою належного йому транспортного засобу автомобіля Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 систематично, регулярно та з метою отримання прибутку.

З змісту відеозапису вбачається, що жодних зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності зупинки транспортного засобу та надання пояснень ОСОБА_1 щодо наявності дозвільних документів та відповідної ліцензії на здійснення перевезення пасажирів не було висловлено.

Наявність долучених відеозаписів з нагрудної камери працівника поліції дозволяє суду прийти до висновку про те, що ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів без дозвільних на те документів.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що, надаючи послуги з перевезення пасажирів, ОСОБА_1 не мав ліцензії, отримання якої є обов`язковим для особи, яка займається перевезеннями пасажирів.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.164 КУпАП - провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 провадив господарську діяльність з перевезення пасажира на автомобілі Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , без одержання ліцензії, чим порушив вимоги ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Зміст вказаної норми свідчить і про те, що адміністративна відповідальність настає й за одноразове надання послуг з перевезення пасажирів без відповідної ліцензії на зайняття таким видом діяльності.

Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП , оскільки він здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів автомобілем марки Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , без державної реєстрації та ліцензії на даний вид господарської діяльності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП та призначив йому справедливе адміністративне стягнення в межах санкції вищевказаної статті, яке відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що рішення районного суду є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.164 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв