Справа № 308/4065/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника ОСОБА_1 адвоката Шерегі В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/376/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Шерегі В.М. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.04.2022.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , адвокат, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №012063 від 24.03.2022 та постанови судді 29.04.2022 вбачається, що ОСОБА_1 о 22 год. 23.03.2022 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «ВШ-кордон» на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на напрямку M299 прикордонного знаку 20 м до державного кордону, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку у складі групи осіб. Своїми діями порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон», за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_1 адвокат Шерегі В.М. просить постанову судді від 29.04.2022 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. Заперечує факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення та стверджує, що останній не мав наміру незаконно перетинати кордон. На його думку, матеріали справи не містять доказів, які підтвердили те, що ОСОБА_1 вчинив будь-які дії щодо незаконного перетину кордону. У день події ОСОБА_1 у встановленому пункті пропуску перетинав кордон, з дотриманням, передбаченого законом порядку. Фактом відмови ОСОБА_1 у виїзді за кордон, прикордонною службою будь-яке рішення не виносилось, а одразу ж було складено протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 не відомо чому працівник прикордонної служби при перерахунку пасажирів в автобусі не врахував його, не вказав у загальну кількість пасажирів у контрольному талоні. ОСОБА_1 не має обмежень

-2-

у виїзді за кордон, що підтверджується копією його військового квитка № НОМЕР_1 , відповідно до якого йому присвоєно звання полковника і 11.09.2014 звільнено у запас. Разом з тим, суддя першої інстанції жодним чином не спростував доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_1 мав право перетинати кордон на підставі військового квитка. За фактом незаконного перетину ОСОБА_1 державного кордону внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на підтвердження чого було надано відповідний витяг, однак суддя першої інстанції його не дослідила та не спростувала доводів захисту про можливість скерування матеріалів справи до органу досудового розслідування. Протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом у справі, оскільки не містить посилання на норму закону, яку порушив ОСОБА_1 , не встановлено інших співучасників, у складі групи яких ОСОБА_1 нібито мав намір незаконно перетнути кордон. Матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 діяв з прямим умислом, спрямованим на незаконний перетин кордону і при цьому усвідомлював протиправність своїх дій, тим більше у складі групи осіб, що свідчить про відсутність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП. Працівники прикордонної служби порушили права ОСОБА_1 , як адвоката, оскільки оглядали його мобільний телефон на якому міститься інформація, що має ознаки адвокатської таємниці, а саме переписка з його клієнтами. Після затримання ОСОБА_1 співробітники прикордонної служби не повідомили про це раду адвокатів Київської області, а також порушили його право на захист, оскільки не пропускали його захисника на КПП «Ужгород».

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 , на розгляд справи не з`явився. Останній судову кореспонденцію отримував, до суду в черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП. Крім того апеляційний суд враховує думку захисника ОСОБА_1 адвоката Шерегі В.М., який не заперечив проти розгляду апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 , який обізнаний про день, час та місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення захисника адвоката Шерегі В.М, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

-3-

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ №012063 від 24.03.2022 стверджується, що ОСОБА_1 о 22 год. 23.03.2022 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «ВШ-кордон» на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на напрямку M299 прикордонного знаку 20 м до державного кордону, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку у складі групи осіб. Своїми діями порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються й протоколом про адміністративне затримання від 23.03.2022 (а.с.4), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 24.03.2022 (а.с.5), особистими поясненнями ОСОБА_1 , актом опитування затриманої особи, рапортом першого заступника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_3 та іншими матеріалами справи.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст.9 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

У супереч доводам апеляційної скарги, протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №012063 від 24.03.2022, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення, відповідає вимогам ст.256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми, зокрема в протоколі зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що перший заступник начальника ВІПС «Ужгород (тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) майор ОСОБА_4 була упередженою при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в неї були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про її зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 та його захисник Шерегі В.М.

-4-

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що перший заступник начальника ВІПС «Ужгород (тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) майор ОСОБА_4 діяла у межах наданих їй повноважень.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі, захисник Шереші В.М. не посилався на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Апеляційний суд критично оцінює доводи захисника про те, що ОСОБА_1 нібито не мав наміру незаконно перетинати кордон, та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказами, апеляційним судом встановлено, що при перевірці кількості пасажирів у автобусі, який слідував після проходження прикордонного контролю в напрямку з України, було встановлено, що замість вказаних у контрольному талоні 45 пасажирів, у ньому перебувало 49 пасажирів, з яких 4 особи чоловічої статі, яких не було в автобусі при проходженні прикордонного контролю та які не подавали паспорти або інші визначені законодавством документи для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України, серед яких, у тому числі був ідентифікований ОСОБА_1 .

Зокрема, ці обстави підтверджуються поясненнями інспекторів прикордонної служби Тогушева О.В. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Апеляційний суд не знаходить обґрунтованими доводи захисника про те, що працівники прикордонної служби не вимагали у ОСОБА_1 додаткових документів, які б давали йому право на виїзд за межі України та, що не виносилось рішення про відмову ОСОБА_1 у виїзді за кордон, оскільки, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 фактично вчинив спробу перетину державного кордону оминаючи етап надання документів, що дають право виїзду за кордон, на перевірку уповноваженій осіб, тобто без проходження прикордонного контролю.

Згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Таким чином, аналізуючи вказані норми закону, апеляційний суд доходить висновку, що оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не подавав паспорт для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби

-5-

України та не проходив прикордонний контроль, у відповідних службових осіб не було обов`язку вимагати додаткові документи чи виносити будь-які рішення щодо відмови у виїзді за кордон.

Щодо посилання захисника про не врахування судом першої інстанції доводів сторони захисту про те, що на ОСОБА_1 не поширюються встановлені законом обмеження у виїзді за кордон, то вони у даному конкретному випадку, не впливають на законність та обгрунтвоаність постановленого судом рішення, оскільки, навіть за умови наявності права безперешкодного виїзду за кордон, це не позбавляло ОСОБА_1 обов`язку здійснити перетин державного обов`язку з додержанням встановленого законом порядку.

Разом з тим, ОСОБА_1 та його захисником адвокатом Шерегі М.Ю. не надано жодних відомостей щодо звернення із заявою до відповідних органів з метою ініціювання проведення службової перевірки з приводу незаконності дій службових осіб ДПСУ, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє.

Таким чином, всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника Шерегі В.М. в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Доводи апеляційної скарги про те, що при затриманні ОСОБА_1 було порушено його права, як адвоката, то ці обставини не підлягають з`ясуванню та встановленню в межах даної справи.

Апеляційний визнає слушними доводи сторони захисту про те, що при затриманні ОСОБА_1 який є адвокатом, не було повідомлено про це відповідну раду адвокатів регіону, як це передбачено ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Разом з тим, ця обставина не спростовує факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та не впливає на доведення його винуватості у вчиненні цього правопорушення.

Доводи сторони захисту про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_1 , оскільки не доведено вчинення ним адміністративного правопорушення у складі групи осіб, на думку апеляційного суду, є надуманими та такими, які спростовуються матеріалами даної справи, згідно з якими ОСОБА_1 був затриманий в одному транспортному засобі при спробі незаконного перетнути державний кордон разом з трьома іншими особами.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент захисника, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому, суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

-6-

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про не відповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам КУпАП, відсутність кваліфікуючої ознаки ч.2 ст.204-1 КУпАП, відсутність умислу на спробу незаконного перетинання державного кордону України та інші доводи, апеляційний суд визнає такими, що не спростовують висновку суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а також не впливають на вид та розмір накладеного на нього адміністративного стягнення.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддя врахував характер та ступінь тяжкості адміністративного правопорушення, особу правопорушника та обставини справи й призначив останньому адміністративне стягнення у виді штрафу. Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 в межах санкції вищевказаної статті, є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення .

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана захисником ОСОБА_1 - адвокатом Шерегі В.М. апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Шерегі В.М. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.04.2022, щодо ОСОБА_8 ,- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя