Справа № 366/1146/22
Провадження № 3/366/939/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції №1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тракториста ПрАТ «Жміївський», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

17.08.2022 року до Іванківського районного суду Київської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 180467 від 05.08.2022 року, по суті правопорушення зазначено наступне:

05.08.2022 року о 19 год. 11 хв. в с. Термахівка по вул. Малинська керував автомобілем OPEL, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Зокрема пояснив про нерозуміння того, що на відносно нього склали протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Його зупинили працівники поліції за порушення правил дорожнього руху, а саме за не увімкнений покажчик повороту. Після цього, нічого не пояснюючи, не роз`яснивши його права та обов`язки, не ознайомивши з доказами правопорушення, яке йому інкримінують, поліцейські почали писати протокол. Після написання протоколу йому дали ручку та показали, де в протоколі потрібно ставити свої підписи, при цьому інспектор поліції говорив йому, щоб він писав у протоколі текст стосовно того, що він визнає вину у скоєному. Про те, що відносно нього склали протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП він зрозумів лише згодом, коли отримав копію цього протоколу, до останнього вважав, що відносно нього складають адміністративні матеріали за не увімкнений покажчик повороту. Згодом, коли він попросив поліцейського провести його огляд на стан алкогольного сп`яніння, останній йому повідомив, що протокол вже написано та все буде вирішувати суд. Вважає складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього незаконним та необґрунтованим, оскільки крім вищезазначеного, він не давав відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, йому навіть не було роз`яснено, на підставі чого він зобов`язаний проходити такий огляд, від якого він нібито відмовився, оскільки жодних ознак алкогольного сп`яніння не мав. Надав до суду письмове пояснення, в якому відображено вищезазначені відомості.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суддя приходить до наступних висновків.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 1.1 розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (далі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.10 розділу 1 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні по справі про адміністративне правопорушення було досліджено наступні, надані до суду докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 180467 від 05.08.2022 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.08.2022 року, рапорт поліцейського Ткаченка В.В. про надання дозволу на видачу з серверу відзнятого відеозапису від 05.08.2022 року, доручення керівника підрозділу поліції про видачу відзнятого відеозапису з серверу від 06.08.2022 року, лист про долучення як доказів файлів з відеозаписом на оптичному диску та оптичний диск з файлами відеозапис . Інших доказів матеріали справи не містять.

Дослідивши ці докази, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Крім цього, у графі протоколу про адміністративне правопорушення «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин», складеного відносно ОСОБА_1 зазначено: 05.08.2022 року о 19 год. 11 хв. в с. Термахівка по вул. Малинська керував автомобілем OPEL, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З цієї фабули взагалі не зрозуміло, хто керував транспортним засобом, оскільки фабула не містить жодного прізвища особи як водія транспортного засобу, що в свою чергу ставить під сумнів сам протокол про адміністративне правопорушення як доказ вчинення саме ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Питання, пов`язані із проведенням огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції регламентовані у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС/МОЗ від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103 (далі - Порядок).

Згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Підстави проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та ознаки такого сп`яніння визначені в Інструкції № 1452/735.

Згідно ч. 2 розділу І цієї Інструкції 2. Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до ч. 3 розділу І цієї Інструкції є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до ч. 1 розділу ІІ цієї Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Отже, аналіз вищезазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що вимога поліцейського до водія транспортного засобу про проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути законною. Законність такої вимоги полягає у наявності у водія транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення долучено оптичний диск, на якому міститься папка з файлами під назвою « ОСОБА_1 ч. 1 ст. 130 КУпАП». Інших папок диск не містить. В цій папці наявні 3 файли відеозапису, які мають назви:

0000000__0100.МР4 (тривалість 5 хв. 0 сек.)

0000000__0101.МР4 (тривалість 5 хв. 0 сек.)

0000000__0102.МР4 (тривалість 1 хв. 21 сек.)

В ході дослідження зазначених файлів з відеозаписом, суддею встановлено, що поліцейські зупинили автомобіль марки OPEL, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору. Згідно показників відеозапису час зупинки становить 19 год. 11 хв. 05.08.2022 року. Після цього водію було сказано, щоб він вийшов з автомобіля, що останній і зробив. В подальшому, поліцейські вимагають надати їм для перевірки документи, що посвідчують особу водія, зокрема паспорт та посвідчення водія, водій надає ці документи. Далі на відео видно розмову поліцейського та водія, в ході якої встановлюються дані останнього. На 1 хв. 18 сек. відеозапису видно, що поліцейський запитує у водія що він вживав, при цьому припускає, що водій вживав горілку. Потім поліцейський запитує водія, чи буде він «дути» в прилад Драгер чи в лікарні. Чіткої відповіді відеозапис не містить. Після цього поліцейський забрав документи водія, сказав йому що пише протокол. Інший поліцейський на 1 хв. 40 сек. зазначає, що ці події відбувались у присутності свідків, запитує свідків, чи чули вони відмову водія (від чого не уточнює). Свідок при цьому ніяких відповідей ні словесно ні жестами не надає. На 4 хв. 3 сек. відеозапису видно, що поліцейський, який спілкувався з водієм, починає заповнювати якісь документи, при цьому запитує в іншого поліцейського про те, яка година. (Ця подія згідно показників відеозапису відбувається о 19 год. 15 хв. 05.08.2022 року).

Далі відеозапис містить розмову водія з іншим поліцейським та особами, яких було на відеозаписі названо як свідків вищезазначених обставин.

На 20 сек. файлу відеозапису 0000000__0102.МР4 видно, що поліцейський дає водію автомобіля ручку та показує, де останньому потрібно ставити підписи. На 30 сек. поліцейський говорить щоб водій розписувався про те, що він «випив». На 39 сек. цього відеозапису поліцейський на підвищеному тоні наказує водію, щоб той писав «з прошенням згоден, вину свою визнаю». Далі поліцейський запитує водія, чи той визнає свою вину, останній говорить, що визнає, поліцейський говорить водію так і писати. На 1 хв. 12 сек. поліцейський, який складав матеріали говорить напарнику що процедура завершена, сказавши йому «все». На 1 хв. 16 сек. поліцейський говорить водію «почекай, зараз все розкажу».

Отже, з дослідженого в судовому засіданні файлу відеозапису суддею не було встановлено тієї обставини, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Крім цього встановлено, що водія не проінформовано про причини вимоги проходження огляду на стан сп`яніння, та і судячи з відеозапису взагалі не зрозуміло, чи вимагав поліцейський від водія пройти в установленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки запитання поліцейського до водія про те, чи буде він «дути» взагалі не передбачено як елемент процедури вимоги та/або проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Як вбачається з файлу відеозапису, жодних прав і обов`язків ОСОБА_1 поліцейським не було роз`яснено.

Також, з урахуванням наявних даних відеозапису, суддя приходить до висновку, що підписи ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення є формальними, оскільки як було встановлено, останньому навіть не було надано можливості ознайомитись з його змістом. Це в свою чергу підтверджує сумніви ОСОБА_1 , які останній навів у своїх поясненнях в судовому засіданні, а тому ці сумніви суддя приймає до уваги, тим більше доказів, які б ці сумніви спростовували матеріали справи не містять.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено неприпустимість ігнорування прав осіб, які притягаються до відповідальності.

Крім цього, згідно показників відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення фактично почав складатись о 19 год. 15 хв., натомість у протоколі зазначено час складання як 19 год. 13 хв., що не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно ч. 1 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, відповідальність за зміну дати та часу на портативних відео реєстраторах покладається на поліцейських.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що оптичний диск з фалом відеозапису не містить обставин, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови водія від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому, цей доказ є неналежним по справі та не береться до уваги при прийнятті рішення у справі.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.08.2022 року. Це направлення, згідно заповненого в ньому тексті було складено о 19 год. 20 хв., тобто після того, як відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Поняття вчинення адміністративного правопорушення в розумінні зазначеної норми КУпАП полягає в тому, що орган (посадова особа), уповноважені на складання протоколу, після встановлення всіх фактичних обставин справи та після збору всіх необхідних доказів, оцінивши останні за своїм внутрішнім переконанням, приходять до висновку про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення та відповідно складають протокол про адміністративне правопорушення. Отже, протокол про адміністративне правопорушення повинен складатись як заключний документ, який також є доказом вчинення адміністративного правопорушення та повинен відповідати фактичним обставинам справи.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції було складено після протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після встановлення всіх обставин справи та збору всіх необхідних документів, що унеможливило ознайомлення з ним водія ОСОБА_1 та порушило права останнього. Цю обставину також підтверджує відсутність підпису ОСОБА_1 в самому Направлені.

Крім цього, зазначене направлення має розбіжності у відомостях, які містяться в ньому та в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема у направлені зазначено, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені наступні ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота та невиразна мова. Натомість у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено лише одну ознаку алкогольного сп`яніння як: різкий запах алкоголю з порожнини рота.

Також слід зазначити, що судді не зрозуміле походження цього документу у матеріалах справи, оскільки відомості про його долучення відсутні як на фрагментах відеозапису, так і в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).

Натомість, у графі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 «до протоколу додається» зазначено: матеріали. Це в свою чергу не дає зрозуміти, що саме долучається до протоколу про адміністративне правопорушення, а тому, суддя приходить до висновку, що зазначених правил складання протоколів про адміністративне правопорушення поліцейським не було дотримано.

З огляду на зазначені обставини, суддя не приймає цей документ як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та ставиться до нього критично.

Інших належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності та за принципом доказування «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП матеріали справи не містять, з урахуванням чого суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява N 926/08), а також на встановлені суддею обставини цієї справи, суддя приходить до висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та їх аргументація є сумнівними. Наявність цих сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Крім цього, суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, що є недопустимим.

Також до вищенаведеного слід зазначити, що суддею в ході розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, встановлено, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, а тому суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази не можуть бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Із зазначеного також слідує, що процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також порядок збирання та оцінка доказів уповноваженою особою проведено без суворого дотримання законності, що прямо суперечить вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Питання судових витрат суддя вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення.

Оскільки в цьому випадку провадження у справі підлягає закриттю, відповідно судовий збір слід віднести на рахунок держави.

З огляду на зазначене, керуючись ст.ст. 7, 130, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя О.П. Гончарук