Номер провадження: 33/813/128/22
Головуючий у першій інстанції Передерко Д.П.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання - Мілєвої М.С.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 11 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого директором Одеського коледжу транспортних технологій, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 19.08.1996 року, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 ч.1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у видi штрафу в розмірі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп. в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок в дохід держави.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить судскасувати постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 11 листопада 2022 року та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП з підстав скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність, згідно із п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 13.09.2022 року, з`явився апелянт ОСОБА_1 та його представник - Стецюк С.Б.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.172-7 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення пов`язаного з корупцією №849/2021 від 29.07.2021 ОСОБА_1 будучи директором Одеського коледжу транспортних технологій, відповідно до наказу № 280-к від 18.06.2019 року, прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання наказу №94/0 від 07.09.2020 року, яким було надано завідувачу відділенням Одеського коледжу транспортних технологій премію у розмірі 3000 гривень ОСОБА_2 , яка є його дружиною, чим порушив п.3 ч.1 ст.28 ЗУ «Про запобігання корупції, та вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Судом також встановлено, що згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян 26.04.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, за актовим записом №484. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 призначений директором Одеського коледжу транспортних технологій, відповідно до наказу № 280-к від 18.06.2019 року.

ОСОБА_1 відповідно до наказу № 280-к від 18.06.2019 року, прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання наказу №94/0 від 07.09.2020 року, яким було надано завідувачу відділенням Одеського коледжу транспортних технологій премію у розмірі 3000 гривень ОСОБА_2 , яка є його дружиною.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 незважаючи на наявність у нього суперечності між приватним інтересом та його службовими повноваженнями, в умовах реального конфлікту інтересів, будучи обізнаний із нормами Закону, свідомо проігнорував вимоги щодо заборони приймати рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією, це - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачені заходи запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. Так суб`єкти відповідальності за корупційні правопорушення зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» близькі особи - члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.

Згідно до абз. 11 ч. 1 ст. 1 Закону, реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно із диспозицією ст. 172-7 КУпАП та п. 2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1 ст. 172-7 КУпАП).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 11 листопада 2021 року та порушенні ним вимоги ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що 11.11.2021 року Малиновський районний суд м.Одеси розглянув адміністративні матеріали, що надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення його - директора Одеського коледжу транспортних технологій до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП та виніс постанову, якою визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого лише ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Проте такі доводи апелянта ОСОБА_1 є необґрунтованими, з огляду на те, що відповідно до протоколу №849/2021 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 29.07.2021 року, складеного оперуповноваженим 6-го відділу (протидії корупції) УСР в Одеській області ДСР НП України, старшим лейтенантом поліції Б.М. Іщук вбачається, що ним складено протокол стосовно ОСОБА_1 (персональні дані) за порушення ним вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», за яке передбачена відповідальність згідно з вимогами ч.1 ст. 172-7 КУпАП. (а.с. 1-9) та надалі в «Суть адміністративного правопорушення» зазначено, що «директор Одеського коледжу транспортних технологій ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суб`єктом відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону та Примітки до ст. 172-7 КУпАП, та на нього поширюється дія цього Закону, і він зобов`язаний виконувати вимоги Закону, в тому числі зазначених у ст. 28 Закону, та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП (а.с. 5).

При цьому зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у абзаці 17 судом зазначено що «Згідно із диспозицією ст. 172-7 КУпАП та п. 2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1 ст. 172-7 КУпАП)».

Тобто з вищевказаного вбачається, що протокол складений за ч.1 ст. 172-7 КУпАП та адміністративні матеріали, що надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Одеській області відносно ОСОБА_1 також розглянуті судом за ч.1 ст. 172-7 КУпАП (із посиланням на примітку 2 до ст. 172-7 КУпАП), про що свідчить резолютивна частина оскаржуваної постанови суду від 11.11.2021 року.

У доводах апеляційної скарги, апелянт ОСОБА_1 також посилається на те, що на час підписання ним наказу №94/0 від 07.09.2020 року, відповідно до ч.1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено правило, згідно з яким за вчинення корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушень особи, зазначені у ч.1 ст. 3 цього Закону, підлягають притягненню до кримінальної, адміністративної, цивільно - правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. Однак рішенням Конституційного суду України №13-р/2020 від 27.10.2020 року у справі за поданням 47 народних депутатів України стосовно відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 65 Закону України «Про запобігання корупції» втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього рішення.

Разом з тим, такі доводи апелянта також є необґрунтованими та безпідставними.

Так, відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, суть адміністративного правопорушення.

Як вже було встановлено судом, в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 зазначено порушення ним ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», а згідно рішення Конституційного суду України №13-р/2020 від 27.10.2020 року - ст.65 цього Закону визнана неконституційною та втратила чинність, тому посилання ОСОБА_1 , зокрема на ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» - є безпідставними.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Таким чином, перевіривши усі доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважаю, що постанова судді Малиновського районного суду м.Одеси від 11.11.2021 року є законною та обґрунтованою, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 11 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого директором Одеського коледжу транспортних технологій, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 19.08.1996 року, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 ч.1 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра