Справа № 489/2651/22
Провадження № 3/489/1725/22
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

26 вересня 2022 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, ознайомившись з матеріалами справи, що надійшла з ДВКР СБ України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП,

встановив:

До Ленінського районного суду міста Миколаєва надійшли матеріали справи відносно ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.

Ознайомившись з матеріалами справи, суддя встановив наступне.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи належить до його компетенції розгляд даної справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Протоколом про адміністративне правопорушення особі, відносно якої він складений, інкримінується незабезпечення контролю за охороною державної таємниці, внаслідок чого нею допущено порушення вимог постанови КМУ № 939 від 18.12.2013 «ДСК», тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державної таємниці.

Для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вказаної справи, з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення, необхідний аналіз нормативно-правових та відомчих актів, що регулюють організацію та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях. Доступ до вищезазначеної документації можливий лише за наявності у судді допуску та доступу відповідного рівня до державної таємниці, виданого в установленому законом порядку.

Разом з тим, у судді Гриненка М.В. відсутній допуск та доступ до відомостей, які містять державну таємницю, що вказує на те, що розгляд вказаної справи під моїм головуванням не може вважатися «судом встановленим законом» відповідно до практики ЄСПЛ.

З пункту 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 вбачається, що «Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Таким чином, системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства України в поєднані з практикою Європейського суду з прав людини вказує на те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення може здійснювати лише суд, до підсудності (юрисдикції) якого воно належить, зокрема, судді якого мають доступ та допуск до відповідного рівня державної таємниці.

При цьому у Ленінському районному суді міста Миколаєва відсутні судді, які мають допуск до державної таємниці, а відтак вони не можуть розглядати дану категорію справ, що свідчить про неможливість утворення складу суду для розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення.

Натомість у випадку розгляду вказаної справи без доступу та допуску до відповідного рівня до державної таємниці суддя позбавлений можливості дослідити, зокрема норми постанови КМУ № 939 від 18.12.2013 «ДСК», порушення вимог якої інкримінується особі, відносно якої складений протокол, внаслідок чого при розгляді справи не будуть досягнуті визначені у ст. 254 КУпАП завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а також матиме наслідком порушення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині встановлення обґрунтованості висунутого проти особи обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають можливість вирішення питання про направлення справи за підсудністю до іншого суду у випадку встановлення підстав, які унеможливлюють її розгляд судом, до якого вона надійшла на розгляд, що свідчить про наявність прогалин у вказаній галузі права.

Разом з цим, положеннями ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, оскільки питання передачі справи за підсудністю до іншого суду не врегульовано нормами КУпАП, тому з метою додержання принципу законності виникла необхідність в застосуванні при розгляді вказаної справи принципу аналогії права, внаслідок чого при вирішенні питання необхідності направлення справи за підсудністю до іншого суду у справі про адміністративне правопорушення необхідно застосувати положення найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду.

Вимогами ч. 13 ст. 31 КПК України передбачено, що у разі якщо в суді першої або апеляційної інстанції, який згідно з правилами підсудності має здійснювати кримінальне провадження, неможливо утворити склад суду, передбачений цією статтею, кримінальне провадження здійснює найбільш територіально наближений суд, в якому можливо утворити такий склад суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

На підставі викладеного, з метою усунення перешкод для реалізації права особи на справедливий суд та доступ до правосуддя, приходжу до висновку про необхідність направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 до Миколаївського апеляційного суду для вирішення питання про її направлення на розгляд іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 278 КУпАП, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 34 КПК України, суддя

постановив:

Матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, направити до Миколаївського апеляційного суду для вирішення питання про направлення справи з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції.

Суддя М.В. Гриненко