ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/989/22 Справа № 199/3118/22 Суддя у 1-й інстанції - ВОРОБЙОВ В. Л. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Згідно з оскаржуваною постановою, 25.05.2022 о 22-42 год. водій ОСОБА_1 в районі будинку №86 по вул. Любарського у м. Дніпрі, керував транспортним засобом автомобілем «Ravon», № НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, підвищена жвавість ходи і мови, та від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з винесеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі щодо нього закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, й порушення норм матеріального та процесуального права. Так, ОСОБА_1 зазначає, що будь-яких доказів, які б підтверджували законність зупинки автомобіля, під його керуванням, та наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, у справі відсутні, а тому і вимоги інспекторів поліції про необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладні, на думку апелянта, були необґрунтовані.

Апелянт, зазначає, що з автомобіля він не виходив, а ознаки, які були зазначені в протоколі та рапорті поліцейського, не відповідають дійсності, оскільки працівниками поліції реакція зіниць очей на світло не перевірялась, та ознаки зафіксовані в рапорті, а саме, підвищена жвавість ходи та мови, поведінка відповідає обстановці, не відповідають дійсності і є надуманими.

Разом з цим, апелянт вказує, що працівниками поліції не було запропоновано йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці його зупинки, від якого він не відмовлявся, однак незважаючи на ці обставини, на нього був безпідставно складений цей протокол.

Також апелянт вказує, що належними доказами у таких справах є факт керування транспортним засобом в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, правомірність зупинки, та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на місці, а потім в медичному закладі, наявність яких неможливо встановити з відеозапису, протоколу та рапорту поліцейського, які є у справі, тому вони є неналежними доказами. При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що відеозапис, яким обгрунтовується його вина, всупереч вимог закону, не є безперервним та не відображає всіх обставин цієї справи, тому не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження наявності в його діях складу правопорушення, що йому закидається. Окрім цього, ОСОБА_1 звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не може бути доказом на доведення його вини. Водночас, апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції не було враховано наведених обставин, а також того, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом і його автомобіль не вилучався.

З огляду на викладене, на думку апелянта, його вина за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у цій справі, недоведена поза розумним сумнівом, оскільки рапорт уповноваженої особи та протокол складений щодо нього, з урахуванням практики Верховного Суду, не можуть бути покладені в основу його вини, тому просить постанову скасувати, а справу - закрити.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Вина ОСОБА_1 у скоєні цього правопорушення, підтверджується доказами, наявними у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №249268 від 26.05.2022, відеозаписом з нагрудних камер відеоспостереження працівників поліції, де зафіксований факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, направленням ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану наркотично, чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції від 25.05.2022.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, які виразилися у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, у встановленому законом порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само й за відмову від проходження огляду на стан такого сп`яніння.

З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта про незаконність його зупинки, є необґрунтованим і спростовується рапортом працівника поліції, в якому зазначено, що автомобіль ОСОБА_1 було зупинено відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", та в ході розмови з ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме поведінка що не відповідає обстановці та підвищена жвавість мови.

Доводи апелянта про те, що він не виходив з автомобілю, що свідчить про відсутність в нього ознак наркотичного сп"яніння, а саме підвищеної жвавості ходи, хоч і мають місце, але ці доводи не спростовують висновки суду про наявність інших ознак цього сп`яніння, як в протоколі так і в постанові суду, що також підтверджуються наявним відеозаписом у справі, та не можуть свідчити про відсутність в його діях складу правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що працівниками поліції не було проведено його огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідно п.п. 7, 12 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1452/735 від 09.11.2015 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває устані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Вказані вище вимоги, дотримані працівниками поліції при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , що підтверджується наявним у справі направленням водія на проходження медичного огляду з метою встановлення ознак нарктотичного сп`яніння, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що долучений до протоколу відеозапис є неналежним доказом, оскільки є фрагментарним і не відображає всіх обставин справи, є необґрунтованими, з огляду на те, що на відеозаписі зафіксовано подію вчинення правопорушення, а тому доводи скарги в цій частині також не заслуговують на увагу.

Що ж стосується посилань ОСОБА_1 на те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом, то слід зазначити, що вказані доводи не є тією безумовною підставою для визнання дій ОСОБА_1 такими, що не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить самостійні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності.

Інші доводи ОСОБА_1 оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Отже, при апеляційному розгляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 .

Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_1 інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, у зв`язку з чим скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко