ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/651/22 Головуючий в 1 інст. Нікітін Р.В.
Провадження № 33/807/368/22 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , захисника адвоката Ворони Д.В., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 8 червня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 03.05.2022 о 17 год. 17 хв. ОСОБА_1 в Запорізькому районі смт. Кушугум по вул. Леваневського, б. 116 керував т/з AUDI А4 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та від проходження медичного огляду в медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що справу було розглянуто без його участі, що є істотним порушення вимог ст. 268 КУпАП.

Апелянт вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього, вимогам закону не відповідає, оскільки працівники поліції в супереч положенням ст. 245 КУпАП не вжили всіх заходів щодо об`єктивного встановлення всіх обставин справи.

Наголошує, що під час події він не здійснював керування транспортним засобом. Працівники поліції, прибули на місце події лише після того, як транспортний засіб здійснив зіткнення з парканом, після їх прибуття в автомобілі нікого не було.

Тобто, апелянт наголошує, що доказів того, що він здійснював керування матеріали справи не містять. Він є лише власником транспортного засобу.

Зазначає, що пояснення свідків, які долучені до протоколу не є змістовними, оскільки не містять інформації щодо вчиненого правопорушення, а лише вказують на факт відмови від проходження огляду. На відеозаписі, наявному в матеріалах справи, відсутні свідки на місці події, тобто відмова від проходження огляду була прийнята працівником поліції без участі свідків.

Копія акту огляду йому вручено не було, що свідчить про недотримання працівником поліції порядку проведення огляду.

Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки справу було розглянуто без його та його захисника участі. Про судове рішення він дізнався лише 24 червня 2022 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження.

Також просить постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши ОСОБА_1 , його захисника адвоката Ворону Д.В., перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

В клопотанні апелянт вказує, що справу було розглянуто без його та його захисника участі. Про судове рішення він дізнався лише 24 червня 2022 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження.

Суд апеляційний інстанції враховуючи вказане, дійшов до висновку, про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявність підстав для його поновлення.

Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Відповідно до положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1) встановлено, що 03.05.2022 о 17 год. 17 хв. ОСОБА_1 в Запорізькому районі смт. Кушугум по вул. Леваневського, б.116 керував т/з AUDI А4 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та від проходження медичного огляду в медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що викладені в протоколі обставини доводиться такими доказами: актом огляду (а.с.3), направленням водія (а.с.4), якими встановлено, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння: порушення координації рухів, нестійка хода, млява мова, різкий запах алкоголю з порожнини рота; письмові пояснення світків (а.с.6-7), які підтвердили, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння; пояснення свідка ОСОБА_2 (а.с.8), який пояснив, що ОСОБА_1 під час події вживав алкогольні напої та був водієм автомобіля; оптичний носій інформації у вигляді СД-диску (а.с.10), на якому містяться відеозаписи події, які підтверджують, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення стороні захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та відмови від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Згідно п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Виходячи з цього, суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, доводи про те, що справу було розглянуто без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до матеріалів справи суд першої інстанції надіслав судову повістку на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , яка збігається з адресою, вказаною в протоколі, яка вказана в апеляційної скарзі самим ОСОБА_1 , а також збігається із адресою, яка зазначена, як адреса місця проживання ОСОБА_1 на поштовому конверті, в якому ним було надіслано апеляційну скаргу. Але судову повістку апелянтом отримано не було.

Відповідно довідки про доставку СМС повідомлення ОСОБА_1 було на номер телефону, який вказаний у протоколі та ОСОБА_1 самим в апеляційній скарзі, як номер яким він користується, 25 травня 2022 року було надіслано повідомлення із викликом до судового засідання, призначеного на 8 червня 2022 року о 10.00 год. (а.с. 18).

В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 під розпис було повідомлено, що розгляд справи відносно нього відбудеться у Запорізькому районному суді Запорізької області.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, враховуючи безпідставне умисне затягування правопорушником справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Стаття 268 КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Отже, виходячи з того, суд апеляційної інстанції вважає, що розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 не є істотним порушення вимог національного закону.

Крім того ОСОБА_1 повністю реалізував права, передбаченні ст. 268 КУпАП в апеляційному суді, зокрема за участю свого захисника дав пояснення з приводу обставин справи.

Посилання апелянта на те, що він не здійснював керування автомобілем є безпідставним, оскільки письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 (а.с.8) та з відеозапису події (а.с.10) вбачається, що саме він під час події здійснював керування транспортним засобом.

Апеляційний суд наголошує, що саме ОСОБА_1 на відеозаписі (а.с.10) вказував, що він здійснював керування автомобілем та на пропозицію працівника поліції пройти огляд на визначення стану сп`яніння відмовився.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити наступне.

Вид і міра за вчинення діяння, передбаченого ст.130 КУпАП втратило значення, як дрібного делікту, оскільки роками відповідальність за такі діяння посилюється та є резонансними в національній системі права через настання суспільно небезпечних наслідків.

Вказане обґрунтовується тим, що коли особа перебуває під дією певних речовин, які знижують увагу і швидкість реакції, вона нездатна належно реагувати на особливості дорожньої обставини.

Тобто, життя та здоров`я учасників дорожнього руху залежать від випадку чи трапиться на руху такої особи аварійна ситуація або складна дорожня обстановка, чи ні.

Тому, діяння за ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, наголошено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, поведінки під події, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 8 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 317/651/22