КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 369/839/22
Апеляційне провадження
№ 33/824/1605/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня 2022 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Олексієнка Михайла Михайловича на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2022 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючу у АДРЕСА_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Як зазначено в постанові судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2022 року, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №339735, 23 грудня 2021 року близько 13:35год. в Київській області, в с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Живописна, 2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги не впоралася з керуванням, виїхала на смугу зустрічного руху та скоїла зіткнення з автомобілем Lexus, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Не погодившись з постановою судді, захисник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М.М. посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, оскільки враховуючи фотознімки з місця пригоди, схему ДТП, ширину проїжджої частини, є очевидним, що автомобільна дорога, на якій сталася ДТП, має по одній смузі в кожному напрямку руху, а тому звинувачення в недотриманні водієм п.11.4 ПДР України є безпідставним та необґрунтованим.

Адвокат Олексієнко М.М. стверджує, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota Avensis», рухалася з безпечною швидкістю 20-30 км/год., враховуючи дорожню обстановку та стан дорожнього покриття. Автодорога, по якій вона рухалася, не була оброблена спецзасобами, тому вона не могла передбачити, що на ділянці дороги, де відбулося ДТП, дорожнє покриття було вкрито ожеледицею та не оброблено спецзасобами. При цьому, не було встановлено дорожніх знаків, які б попереджували про небезпеку, зокрема дорожній знак «ожеледиця».

Крім того, адвокат Олексієнко М.М. зазначає, що Службою автомобільних доріг у Київській області не було застосовано належне утримання вулично-дорожньої мережі у зимовий період на ділянці дороги, де сталося ДТП; не було здійснено профілактичного оброблення реагентами та пісочно-сипучею сировиною у необхідній кількості та періодичністю, в протилежному випадку льодова плівка на дорозі була би відсутня.

Також адвокат Олексієнко М.М. у апеляційній скарзі зазначає про недотримання судом першої інстанції положень статей 38 та 247 КУпАП України.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_1 - адвокат Штундер Я.Г. підтримав доводи апеляційної скарги, при цьому зазначивши, що не заперечує факт виїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 на зустрічну смугу руху та факт зіткнення автомобілів, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Інший учасник ДТП ОСОБА_3 про день та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився.

Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Штундера Я.Г., який підтримав апеляційну скаргу та вважав, що до ДТП призвела бездіяльність дорожньої служби, вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2022 року вбачається, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП, без визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення та встановлення обставин вчинення правопорушення, так як ні мотивувальна частина постанови, ні резолютивна частина постанови не містять будь-яких висновків щодо встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зокрема, викладаючи у постанові суду обставини, які суддя вважав доведеними, суддя вказав, що ОСОБА_1 відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 339735 від 23.12.2021 року вчинила правопорушення 23.12.2022 року, відповідно строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності сплинув.

Отже, в оскаржуваній постанові суддя вважав встановленими лише обставини щодо надходження на розгляд до суду протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Єдиним висновком у постанові судді є висновок щодо закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, на підставі якого було ухвалено рішення про закриття провадження у справі згідно з вимогами п. 7 ст. 247 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується з постановою судді з таких підстав.

Дійсно, ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності обставин, передбачених цією статтею, у тому числі, і у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Чинними нормами КУпАП не визначено чи підлягає встановленню вина особи, щодо якої закривається справа про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Разом з цим, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до

відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні. При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить.

За змістом статті 247 КУпАП справа про адміністративне правопорушення відносно особи може бути закрита як з реабілітуючих, так і нереабілітуючих підстав.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП, зокрема, передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою підставою для закриття провадження.

Закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.

Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, суддя повинен був врахувати, що якщо особа заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, доводить свою невинуватість, не заявляє відповідних клопотань про закриття провадження та/або не погоджується на закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, то закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення без з`ясування питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення є неприпустимим.

З матеріалів справи вбачається, що на місці ДТП ОСОБА_1 дала пояснення, що керуючи автомобілем на слизькій дорозі, яка покрита ожеледицею, при гальмуванні, вона не впоралася з керуванням та здійснила зіткнення з автомобілем Lexus ES 350, д.н.з. НОМЕР_2 .

Інший учасник ДТП ОСОБА_4 у день ДТП надав пояснення про те, що на його смугу руху раптово вилетіла машина червоного кольору з номерним знаком НОМЕР_1 , у результаті ожеледиці та неправильного вибору швидкості водій не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з його автомобілем.

У суді першої інстанції захисником ОСОБА_1 - адвокатом Штундером Я.Г. були подані заперечення на протокол № ААБ № 339735, в яких він зазначав, що працівниками

поліції протокол про адміністративне правопорушення був складений неправомірно, так як ОСОБА_1 не допустила порушень п. 11.4. та 11.3. ПДР України, а ДТП сталося у зв`язку із тим, що дорога, по якій рухалася ОСОБА_1 , не була оброблена спецзасобами, тому вона не могла передбачити, що на ділянці дороги, де відбулося ДТП, дорожнє покриття було вкрито ожеледицею та не оброблено спецзасобами.

Також захисник посилався на те, що на дорозі не було встановлено необхідних дорожніх знаків, а відтак водій ОСОБА_1 не мала об`єктивної можливості виявити ожеледицю завчасно, що попередити знос та зіткнення.

За таких обставин захисник ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції зобов`язаний був встановити обставини дорожньо-транспортної пригоди та перевірити наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Оскільки постанова судді першої інстанції не відповідає вимогам ст. 280 КУпАП, є необґрунтованою, вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови апеляційним судом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є, в тому числі, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд, у відповідності з положеннями ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає в тому разі, коли внаслідок порушення правил дорожнього руху було спричинено пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Тобто, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є спричинення пошкодження об`єктів, зазначених у цій статті.

Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила ПДР України, а також бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну (п.2.3. ПДР).

Так, згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №339735 від 23 грудня 2021 року, цього ж дня, о 13год 35хв. в с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Живописна, 2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Живописна не врахувала дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги не впоралася з керуванням, виїхала на смугу зустрічного руху та скоїла зіткнення з автомобілем Lexus ES 350, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушила вимоги п. 11.3, 11.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 11.3 ПДР України на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Згідно з п. 11.4 ПДР України на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Отже, вказані пункти ПДР є взаємовиключними і одночасне їх застосування не є можливим.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що в діях водія ОСОБА_1 відсутнє порушення п. 11.4 ПДР України.

З матеріалів справи, зокрема наданих фотознімків та схеми ДТП встановлено, що ділянка дороги, де сталася ДТП, із двостороннім рухом - по одній смузі для руху в кожному напрямку, а тому пункт 11.4 ПДР України у даному випадку є незастосовним, оскільки передбачає «на дорогах із двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги руху в одному напрямку».

Разом з цим, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями ОСОБА_1 та іншого учасника ДТП - ОСОБА_3 на місці ДТП, схемою ДТП, яка підписана ОСОБА_1 , підтверджено недотримання нею вимог п. 11.3 ПДР України, що призвело до зіткнення з іншим автомобілем та заподіяння механічних ушкоджень автомобілям.

Доводи апеляційної скарги про те, що водій ОСОБА_2 рухалася з безпечною швидкістю близько 20-30 км/год., однак Службою автомобільних доріг у Київській області дорожнє покриття не було оброблене спецзасобами та не було встановлено дорожніх знаків, які б попереджували про небезпеку, зокрема дорожній знак «ожеледиця», що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд вважає необґрунтованими та недоведеними, виходячи з наступного.

З пояснень іншого учасника ДТП ОСОБА_3 вбачається, що на його смугу для руху автомобіля «вилетів» автомобіль червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті не правильного вибору швидкості руху.

Згідно акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, складеного 23 грудня 2021 року поліцейським взводу № 2 роти № 1 БПП в с. Чайки, УНН у Київській області ДПП патрульної поліції рядовим поліції Жовтоног А.С., забезпечення безпечного експлуатаційного стану ділянки дороги (вулиці) покладено на Службу автомобільних доріг у Київській області, ділянка дороги не відповідає ДСТУ 3587-97 та вимогам правил, норм і стандартів у сфері безпеки дорожнього руху і потребує оброблення протиожеледними засобами.

Разом з цим, доказів, що зазначена обставина є у причинному зв`язку із настанням ДТП матеріали справи не містять, у акті працівником поліції не зазначено, яким саме нормам та стандартам не відповідає дорога. При цьому саме цим працівником поліції складено протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Ні у суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_1 не було заявлено клопотання про призначення відповідної судової експертизи для підтвердження зазначеної ним обставини.

Крім того, Державний стандарт України 3587-97 «Безпека дорожнього руху» містить умови, за яких дорожнє покриття вулиць та доріг населених пунктів оброблюються протиковзними матеріалами і сумішами.

Матеріали справи таких вихідних даних не містять, не зазначені вони і захисником ОСОБА_1

Досліджені апеляційним судом докази дають підстави вважати, що зіткнення транспортних засобів сталось за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, внаслідок порушення водієм автомобіля Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 п. 11.3 Правил дорожнього руху України, а відтак в діях водія ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124

КУпАП.

Частиною 2 статті 38 КУпАП передбачено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Зі змісту ст.38 КУпАП вбачається, що початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.

Відповідно до ч. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Оскільки на момент вирішення питання про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, то провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п. 7 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Олексієнка Михайла Михайловича задовольнити частково.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2022 року стосовно ОСОБА_1 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Рейнарт