Справа № 137/660/22
Провадження № 33/801/716/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач: Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Міхасішина І.В.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Поворознюка Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника, особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Поворознюка Бориса Миколайовича на постанову Літинського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП та ч.1 ст. 130КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Літинського районного суду Вінницької області надійшли адміністративні матеріали про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП (справа № 137/659/22) та ст. 130 ч.1 КУпАП (справа № 137/660/22).

Постановою Літинського районного суду Вінницької області вказані справи об`єднані в одне провадження.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 441454 за ст. 173 КУпАП, 12.07.2022 р. близько 23:30 год. в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 в адресу до ОСОБА_2 висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та побив вікна у будинку гр. ОСОБА_2 , чим вчинив дрібне хуліганство. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 084879 за ст. 130 ч.1 КУпАП, 12.07.2022 р. о 23:30 год. в с. Уладівка по вул. Івана Богуна Хмільницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координції рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер 6810 та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2022 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП призначено йому адміністративне стягнення розмірі в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 496,20 гривень на відповідний рахунок.

При постановленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. ст. 173 КУпАП.

У серпні 2022 року адвокат Поворознюк Б.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у порушення вимог «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення у зв?язку з відмовою його від проходження огляду на стан сп?яніння, однак протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням а саме, майже через добу після того, як ОСОБА_1 на думку інспектора поліції, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Також захисник в апеляційній скарзі зазначає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП, оскільки окрім показів потерпілого ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 здійснив дане правопорушення.

Суд у порушення вимог статей 245, 280 КУпАП не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для її вирішення та дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, вирішення справи в точній відповідності з законом.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення права управління транспортним засобом також розглядається Європейським судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному життя і здійснення діяльності» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з Інструкцією Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Згідно з п. п. 5, 6, 7 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння). У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 084879 від 13.07.2022 складеного о 21.00 год., слідує, що 12.07.2022 р. о 23:30 год. в с. Уладівка по вул. Івана Богуна Хмільницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координції рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер 6810 та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Однак, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 12.07.2022 року о 23 год. 30 хв. в стані алкогольного сп`яніння, зазначений в протоколі, не підтверджується доказами.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено 13.07.2022 року о 21 год. 00 хв., тобто на 23 години пізніше ніж час вчинення правопорушення зафіксованого у протоколі.

Докази, які б підтверджували факти, викладені у протоколі про адмінправопорушення про керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`янінняо 23.30 хв. 12.07.2022 року , в матеріалах справи відсутні.

Оскільки, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився видано 13.07.2022 о 20.50 год. (а. с. 4); письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відібрані 13.07.2022, в яких зазначено, що 12.07.2022 вони буди свідками того, як водій ОСОБА_1 покинув місце конфлікту 12.07.2022 року на транспортному засобі в стані алкогольного сп`яніння (а. с. 5,6).

Судом апеляційної інстанції оглянуто відеозапис з нагрудної камери працівника поліції СРППВП№1 ОСОБА_4 .

У відеозаписі не зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, апеляційний суд приходить до висновку, що факти ,викладені в протоколі ,зокрема, щодо часу вчинення правопорушення не підтверджуються жодними достовірними доказами, а відтак ,протокол не може являтись доказом у ОСОБА_1 наявності події і складу адмінправопорушення за ч. 1ст.130 КУпАП .

Отже, суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 280 КУпАП не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ст. ст. 173 КУпАП апеляційний суд виходить з наступного.

Суд першої інстанції неповно та однобічно з`ясував обставини справи і прийшов до помилкового висновку про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 ознак дрібного хуліганства.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як слідує з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді цієї справи суддя місцевого суду не в достатній мірі дослідив всі обставини вчиненого правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведеної вище норми слідує, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, то такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

З огляду на це, на суддю при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення статтею 278 КУпАП покладено обов`язок вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції належним чином не дотримався вказаних вимог закону, оскільки прийняв рішення на підставі обвинувачення, яке є неконкретним.

Посилання заявника на те, що судовий розгляд був необ`єктивним, на обвинуваченні, що ґрунтувалось виключно на показах потерпілої, заслуговують на увагу.

Так, суд першої інстанції, встановлюючи фактичні обставини справи, належним чином не перевірив зміст правопорушення, що ставиться органом поліції за вину ОСОБА_1 та дійшов передчасного висновку про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП.

Так, диспозицією ст. 173 КУпАП чітко передбачені кваліфікуючи ознаки дрібного хуліганства, а саме: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Отже адміністративна відповідальність настає коли нецензурною лайкою в громадських місцях, образливим чіплянням до громадян та іншими подібними діями особа порушує громадський порядок та спокій громадян.

Як слідує з пояснень потерпілого, ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою на його адресу, погрожував фізичною розправою та розбив вікно.

Згідно зі ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство - це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Докази, які б свідчили б про вчинення ОСОБА_1 указаних дій в матеріалах справи відсутні.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення від 13 липня 2022 року, 12.07.2022 р. близько 23:30 год. в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 в адресу до ОСОБА_2 висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та побив вікна у будинку гр. ОСОБА_2 , чим вчинив дрібне хуліганство.

Разом з тим, до протоколу жодних доказів про порушення гр. ОСОБА_1 громадського порядку не додано.

З наданих суду матеріалів слідує, що правопорушення сталось 12 липня 2022 року о 23.30 год. але протокол складено лише 13 липня 2022 року о 21.00 год. виклик надійшов 13 липня 2022 року о 16.00 год., а тому підтвердити що саме ОСОБА_1 скоєне 12 липня 2022 року правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП - відсутні.

Крім того, в діях ОСОБА_1 відсутня кваліфікуюча ознака дрібного хуліганства як прояв неповаги до суспільства, або порушення громадського порядку, що в свою чергу не підірвало моральні принципи суспільства в цілому та жодним чином негативно не вплинуло на підсвідомість інших людей, тому не охоплюються складом правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі має бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа для вчинення адміністративного правопорушення, виходячи з диспозиції відповідної статті, інакше це суперечить принципу правової визначеності закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» тощо).

Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, зміст правопорушення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, а також зі змісту ч. 3 ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак дрібного хуліганства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначений конституційний припис, а також з огляду на те, що ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173, ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена належними та допустимими доказами у поза розумний сумнів, що залишено судом першої інстанції поза увагою, то оскаржувана постанова Літинського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2022 року підлягає скасуванню, а провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ст. 173, ч.1 ст.130 КУпАП ? закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого статтями ч.1 ст. 130 та ст. 173 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст. 294 КУпАП, Вінницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника, особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Поворознюка Бориса Миколайовичазадовольнити.

Постанову Літинського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та ч.1 ст. 130КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Міхасішин