Номер провадження: 33/813/732/22
Номер справи місцевого суду: 497/952/22
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С.В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання - Мілєвої М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресую: АДРЕСА_1 , особу якого встановлено на підставі військового квитку серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.11.2021 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Постановою Болградського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-20 ч.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на підставі санкції цієї статті призначено йому стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3655,00 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять ) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 496.20 гривень (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Болградського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року, скасувати постанову Болградського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року та закрити провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а саме.

Апелянт не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Проведеною перевіркою, яка була здійснена за допомогою приладу АЛКОНТ-М було встановлено 0,20 проміле, що не є станом алкогольного сп`яніння, бо зазначена кількість алкоголю не відноситься до будь-якого стану сп`яніння та може бути спричинена вживанням таких речовин як кефір, ліки, перезрілі фрукти. Апелянт того дня вживав квас, який придбав у магазині та етикетка якого свідчила, що він не містить алкоголю, тобто є безалкогольним.

Незважаючи на викладене наступного дня тобто 30 травня 2021 року співробітник ВСП привіз до ІНФОРМАЦІЯ_2 готовий протокол, виготовлений за допомогою комп`ютерної техніки, в якому було вже вписано пояснення, яких апелянт насправді не надавав. Під погрозою апелянт був змушений підписати даний протокол.

Єдиним документом який містить медичні критерії визначення стану сп`яніння є Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначеною інструкцією визначено, що встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю.

Крім того, жодних документів щодо проходження повірки та сертифікації газоаналізатора надано не було, що викликає обґрунтований сумнів щодо їх наявності.

Також апелянт ОСОБА_1 зазначає, що суд не перевірив дотримання процесуальних його прав, проігнорував вимогу проводити звукозапис судового засідання, проігнорував потребу в захиснику, зневажливо віднісся до його пояснень наданих ним в суді та виніс постанову, якою наклав на апелянта адміністративне стягнення, при цьому стягнув і судовий збір, хоча ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має інвалідність ІІ групи, тому з нього судовий збір не стягується.

Слід також зазначити, що в обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 посилається на те, що повний текст постанови ним було отримано лише 03.06.2022 року, а тому є всі підставі для поновлення строку.

Однак апеляційний суд зазначає, що строк на апеляційне оскарження постанови Болградського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року апелянтом ОСОБА_1 не пропущено, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що її винесено Болградським районним судом Одеської області - 01.06.2022 року.

Згідно штампової відмітки суду в правому нижньому кутку першої сторінки апеляційної скарги (а.с. 44), її було подано через канцелярію суду 10.06.2022, тобто в межах строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, визначеного ч.2 ст.294 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 30.08.2022 року, з`явився апелянт ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 278 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розглядаючи справу про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України виконане, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За приписом ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону, не повно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОД/VIII/№254 від 29 травня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 , командир взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2, 29 травня 2022 року о 20:10 перебував на території ІНФОРМАЦІЯ_2 в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, згідно протоколу медичного огляду, стан сп`яніння становив 0.20% проміле, чим вчинив в умовах воєнного періоду правопорушення передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Приймаючи оскаржувану постанову по справі, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП підтверджується сукупністю доказів, що є у справі, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОД/VIII/№254 від 29.05.2022 року (а.с.6-9):

- актом огляду на стан сп`яніння від 29.05.2022 року відносно ОСОБА_1 (а.с. 5);

- копією військового квитка ОСОБА_1 (а.с.10);

- витягом з наказу № 44 від 25.02.2022 року (а.с.12);

- службовою характеристикою відносно ОСОБА_1 (а.с.13);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 16,17) та особистими поясненнями ОСОБА_1 наданими в суді;

- копією журналу обліку звернень до медичного пункту роти охорони (а.с. 22-24);

- копією свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки (а.с.25);

- копією наказу МОУ № 374 від 18.07.2017 року.

Однак, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд не погоджується з висновком районного суду про доведеність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами, які, на переконання апеляційного суду, були неповно досліджені судом з точки зору їх допустимості з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 172-20 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Єдиним нормативним актом в Україні, який регулює порядок проходження огляду на факт встановлення перебування в стані алкогольного сп`яніння, є Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрована в Міністерстві Юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до п. 7 Розділу ІІ «Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів» встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Метою огляду на стан алкогольного сп`яніння є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння у обстежуваної особи.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи Акту №2 огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який склав старший лейтенант ОСОБА_3 - результатом огляду ОСОБА_1 є алкогольне сп`яніння 0,20 проміле (а.с. 15).

Разом з тим, в матеріалах справи також наявні письмові пояснення ОСОБА_1 , наданих ним 30.05.2022 року та які також додані до протоколу (а.с. 16, 16 зворот). Зі змісту вказаних пояснень останній пояснив наступне. Так, 29.05.2022 року біля 20 -ї год. ОСОБА_1 перебував на території ІНФОРМАЦІЯ_2 спільно з головним сержантом роти охорони старшиною ОСОБА_4 . По вказівці командира роти капітана ОСОБА_5 , ОСОБА_1 спільно з старшиною ОСОБА_4 розміщували майно роти в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2. Цього ж вечора, годиною раніше, вони з старшиною ОСОБА_4 на пустий шлунок вжили на двох два літри квасу «Старокозачий», який придбали в одному із магазинів міста Болград. Приблизно біля 20-ї години цього ж дня на території ІНФОРМАЦІЯ_2 прибули військовослужбовці військової служби правопорядку та запропонували ОСОБА_1 та ОСОБА_4 пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, що вони і зробили. Алкотестер по його тесту показав - 0,20 % проміле. Однак ОСОБА_1 у поясненнях засвідчив, що ні він, ні ОСОБА_4 алкогольні напої не вживали, а лише зазначений квас, який на його думку був прострочений і міг показати на алкотестері зазначені проміле, тому що з вчорашнього вечора (29.05.2022 року) та по сьогоднішній день - 30.05.2022 року у них обох розлад шлунку (діарея).

Апеляційним розглядом справи також встановлено, що дійсно ОСОБА_1 29.05.2022 року та 30.05.2022 року звертався до медичного пункту з приводу стану свого здоров`я, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією «Журналу обліку звернень до медичного пункту роти охорони», з якого вбачається, що у ОСОБА_1 - гастроентероколіт, діарея. Призначено наступні ліки: Атоксил №1, активоване вугілля №8, лоперамид №8, дієта та консультація (а.с. 22-24).

Більш того, апеляційний суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, стан алкогольного сп`яніння після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові та при цьому слід враховувати похибку, яка складає 20% для показників від 0 до 0,50 проміле.

Як встановлено судом, результатом огляду ОСОБА_1 є алкогольне сп`яніння 0,20 % проміле. Отже, виходячи з наведеного в організмі ОСОБА_1 з допомогою приладу АЛКОНТ-М було виявлено алкоголь на рівні технічної похибки, яка є допустима під час застосування зазначеного технічного засобу, що є в межах допустимих норм та не тягне за собою наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

При цьому, у протоколі про військове адміністративне правопорушення серії ОД/VIII/ № 254 від 29 травня 2022 року не зазначено будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, як то: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови тощо.

Висновок лікаря щодо огляду військовослужбовця ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в матеріалах справи відсутній.

Згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи не спростованої презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Всі перераховані вище обставини, у своїй сукупності, дають можливість суду прийти до висновку про недоведеність того, що в умовах особливого періоду, військовослужбовець ОСОБА_4 29 травня 2021 року о 20:10 перебував на території ІНФОРМАЦІЯ_2 у стані алкогольного сп`яніння.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП не доведена матеріалами справи, що свідчить про відсутність доказів вчинення ним такого правопорушення.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому, всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів. Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення, а тому, не може вважатися доказом вчинення правопорушення в розумінні ст.251 КУпАП, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно зі ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 не міститься складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги наведені вище обставини, які вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, а тому в силу п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що районний суд безпідставно стягнув з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір.

Так, відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у проваджені по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено стягнення. Розмір та порядок плати судового збору встановлюється законом.

Згідно п. 5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з винної особи стягується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до вимог п.9 ст.5 цього Закону, від сплати судового збору звільняються інваліди 1 або 2 групи.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 від 16.06.2021 року виданого Департаментом соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської МР (а.с. 21), а тому він має право на пільги та компенсації, встановлені законодавством України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Болградського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року - скасувати.

Прийняту постанову, якою провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресую: АДРЕСА_1 , особу якого встановлено на підставі військового квитку серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.11.2021 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду: Т.В. Цюра