Справа 573/1003/22
Номер провадження 3/573/408/22
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2022 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Свиргуненко Ю.М., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця, начальника інформаційно телекомунікаційного вузла ЗСУ, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Білопільським РС УДМС України в Сумській області 20 березня 2014 року,

за ч. 4 ст. 130, ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и л а :

1. Фактичні обставини встановлені судом

08 серпня 2022 року о 19 годині на автодорозі Т-1906 між с. Ганнівка-Вирівська та с. Улянівка ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Opel Astra, д. н. з. НОМЕР_2 , не врахував дорожню обстановку, безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та з`їхав у кювет, а далі в поле з подальшим перекиданням, що призвело до механічного пошкодження транспортного засобу. Таким чином ОСОБА_1 допустив порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Крім того, 08 серпня 2022 року о 19 годині на автодорозі Т-1906 між с. Ганнівка-Вирівська та с. Улянівка водій ОСОБА_1 вживав алкогольне пиво після дорожньо-транспортної пригоди з його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Після проведення медичного огляду в КНП «Білопільська міська лікарня» встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується медичним висновком №55 від 08 серпня 2022 року. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.10 «е» ПДР України.

2. Позиція особи, яка притягується до адміністративної відповідальності

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень визнав, щиро розкаявся, викладені в протоколах обставини підтвердив та пояснив, що керував автомобілем тверезий. Після того як потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, випив алкогольного пива, яке йому дав щоб зняти стрес водій автомобіля, який витягнув його з кювету. Про те, що після ДТП до проведення медичного огляду вживання спиртних напоїв заборонено не знав. Разом з цим ОСОБА_1 просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки його служба в ЗСУ безпосередньо пов`язана з керуванням автомобілем.

3. Досліджені судом письмові докази

Крім визнання ОСОБА_1 своєї провини, його вина у вчиненні адміністративних правопорушень підтверджується письмовими матеріалами справи, зокрема:

- протоколами про адміністративне правопорушення серії ААБ №240182 від 08 серпня 2022 року та ААБ №240185 від 06 вересня 2022 року, які за своїм змістом відповідають вимогам ст. 256 КУпАП;

- рапортом помічника чергового ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Голуб М.А., відповідно до якого на лінію 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що 08 серпня 2022 року о 20 годині 23 хвилини між с. Ганнівка-Вирівська та смт. Улянівка виявлено автомобіль Opel, д.н.з. НОМЕР_2 з вибитими вікнами, який лежав на полі до гори колесами;

- схемою наслідків ДТП без потерпілих;

- протоколом огляду і перевірки технічного стану транспортного засобу;

- висновком щодо результатів медичного огляду №55 від 08 серпня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння

4. Мотиви суду

Відповідно до положень статей 245 та 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252 КУпАП).

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП, постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку, що будь-які підстави не довіряти зібраним по справі доказам відсутні, оскільки вони містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт та крім того, вони об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Дії останнього підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.

5. Мотиви накладення адміністративного стягнення

Відповідно до статті 24 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно з положеннями статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При визначенні виду та мірі стягнення, виходжу з положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, якою передбачено, що якщо особа вчинила кілька правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення на неї накладаються в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених та на підставі ст. 33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого правопорушення, яке тягне за собою потенційну небезпеку для учасників дорожнього руху, те, що санкція ч. 4 ст. 130 КУпАП є більш серйозною порівняно з правопорушенням, передбаченим ст. 124 КУпАП, та нею передбачено безальтернативне покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, приходжу до висновку, що стягнення у виді штрафу є таким, що буде сприяти запобіганню вчиненню особою, яка притягується до адміністративної відповідальності нових правопорушень.

При визначенні наявності підстав для одночасного з накладенням штрафу позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, виходжу з наступного.

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте, покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ст. 9 Конституції України, а також ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 22 грудня 1993 року, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року). В рішенні по даній справі ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року Європейський Суд з прав людини вказав, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

У рішенні ЄСПЛ по справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року).

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги вищенаведене, виходячи з положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, якою передбачено, що якщо особа вчинила кілька правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення на неї накладаються в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, враховуючи наявність передбаченої ст. 34 КУпАП пом`якшуючої відповідальність обставини, якою є щире розкаяння винного, відсутність обтяжуючих обставин, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи винного, для якого право на керування транспортним засобом є необхідним в умовах воєнного стану під час несення служби в лавах ЗСУ, його відношення до вчиненого, вважаю за можливе призначити йому основне стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 статті 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вважаю, що саме таке стягнення буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу, запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

У зв`язку з накладенням адміністративного стягнення, на підставі ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124, ч. 4 ст. 130, ст. ст. 33, 40-1, 245, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 2 000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя