Номер провадження: 33/813/931/22
Справа № 504/1081/22
Головуючий у першій інстанції Якимів А. В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника Мевліда Д.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.07.2022 року якою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору на підставі п.12 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з оскарженою постановою, 04.05.2022 року, о 19:00 год., ОСОБА_1 у с.Красносілка Одеської області керував автомобілем «АЗЛК», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, невнятна мова). Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник Мевлід Д.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та ухвалити нову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Захисник вказує, що при винесенні оскарженої постанови суддя дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не здійснив повного та всебічного дослідження обставин справи, не дав об`єктивної оцінки доказам, не врахував допущенні працівниками поліції порушення при проведенні огляду, з огляду на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на місці зупинки автомобілю за допомогою приладу «Драгер». Також захисник вказує на те, що суддя безпідставно визнав в якості доказу відеозапис, оскільки він не є безперервним, та не врахував той факт, що при складанні протоколу не були залучені свідки.

Крім того, захисник зазначає, що суддею не було враховано, що ОСОБА_1 , зазначаючи в протоколі про те, що він випив 2 пляшки пива, мав на увазі безалкогольне пиво. Також захисник стверджує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а пересів на водійське сидіння, оскільки водій злякався поліцейських та попросив ОСОБА_1 пересісти за кермо.

14.09.2022 року, до початку апеляційного розгляду, захисник Мевлід Д.М. подав доповнення до апеляційної скарги, в яких також просив визнати недопустимим доказом вини ОСОБА_1 в скоєнні інкримінованого йому адміністративного правопорушення долученого до матеріалів справи відеозапису, оскільки протокол не містить відомостей про технічний запис, на який здійснювалась відео зйомка працівниками поліції.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Мевліда Д.М., які будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду, в судове засідання не з`явилися. Від захисника надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

В умовах воєнного стану, апеляційний суд вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Так, відповідно до оскарженої постанови, місцевим судом встановлено, що водій ОСОБА_1 , 04.05.2022 року, о 19:00 год., в с. Красносілка Одеської області керував автомобілем «АЗЛК», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, невнятна мова). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР. Подія фіксувалась на відеокамеру (а.с.1).

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №167722 від 04.05.2022 року ОСОБА_1 власноручно підписав, зауважень та застережень в протоколі не вказав, тобто фактично погодившись із його змістом.

Крім того, ОСОБА_1 в протоколі зазначив свої власноручні пояснення по суті порушення, а саме визнав факт того, що випив дві пляшки пива, після чого маючи необхідність керував автомобілем, від медичного огляду відмовився.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 административного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №167722 від 04.05.2022 року, а також диском з відеозаписами обставин скоєння адміністративного правопорушення (а.с. 1, 2).

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З переглянутих судом відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 04.05.2022 року (а.с.2), зокрема: на першому відеозаписі зафіксовано прямування автомобіля поліції за автомобілем «АЗЛК», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , його зупинка, вихід ОСОБА_1 з місця водія. З другого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , який назвав свої анкетні дані, на запитання працівника поліції від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Апеляційний суд вважає, що долучений до матеріалів справи відеозапис беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджує відомості викладені в протоколі та вину правопорушника.

Доводи захисника Мевліда Д.М. про недопустимість відеозапису як доказу з огляду на його неповноту та порушення безперервності відео фіксації подій, апеляційний суд визнає неспроможними, з огляду на таке.

Зі змісту апеляційної скарги захисника Мевліда Д.М. вбачається, що останній не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксовано саме ОСОБА_1 , однак вказує, що останній не відмовлявся від проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Також захисник зазначає, що відеозапис є неповним, та не відображає всіх подій, а тому працівники поліції не мали права складати відносно ОСОБА_1 протокол за порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху.

Оскільки стороною захисту не заперечується той факт, що на відеозаписі зафіксовано події, які відбувались 04.05.2022 року, зокрема факт зупинки працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , подальше спілкування останнього з працівниками патрульної поліції після його зупинки та відмова від медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відеозаписі достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколі обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. Даний доказ, на думку апеляційного суду, з урахуванням положень ст.251 КУпАП, є належним та допустимим.

З оглянутого відеозапису вбачається, що на запитання працівника поліції про огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відповів, що не відмовляється від проведення огляду за допомогою приладу «Драгер», та далі, на уточнююче питання працівника поліції чи бажає він пройти медичний огляд, правопорушник в категоричній формі відмовився проходити медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 мав очевидне порушення та невиразну мову та її переривчастість, що згідно Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 року є однією із ознак алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, його відмова від огляду на стан сп`яніння беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Більш того, своїми письмовими поясненнями та власноручним підписом в протоколі, ОСОБА_1 підтвердив факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також правильність відомостей викладених у протоколі щодо суті скоєного адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність як за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд наголошує, що в даній справі, вказане захисником Мевлідом Д.М. недотримання принципу безперервності відео фіксації, неповнота відеозапису, відсутність зазначення назви технічного засобу, на який здійснювався відеозапис, не впливає на повноту, всебічність та об`єктивність з`ясування обставин по справі та доведеності факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки інші докази, досліджені апеляційним судом, зокрема власноручно написані пояснення ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, в сукупності зі змістом відеозапису, надають можливість суду встановити обставини справи, та підтвердити обставини події правопорушення.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису стороною захисту не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апелянта, що працівниками поліції під час складання протоколу не були залучені свідки, суд також визнає безпідставними, оскільки ч. 2 ст. 266 КУпАП (редакція від 16.02.2021 року) передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 вжив дві пляшки безалкогольного пива і перед цим прополіс, чим, на його думку, і пояснюється запах алкоголю з порожнини рота, апеляційний суд визнає неспроможними та нічим не підтвердженими.

Доводи захисника Мевліда Д.М. щодо порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, апеляційний суд також визнає безпідставними, з огляду на таке.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені ст.266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, в тому числі, в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (частина 2,3 статті 266 КУпАП, пункти 6,7 Інструкції №1452).

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (пункт 5, розділу 2 Інструкції №1452).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , він був складений за відмову від проходження останнім від огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом та апелянтом не спростовується.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що доводи захисника Мевліда Д.М. про те, що поліцейськими нібито порушено порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння, безпідставні та такі, що не ґрунтуються на законі. Вказане вище узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення, який ОСОБА_1 власноручно підписав без будь-яких застережень та вказівок про те, що при складенні протоколу поліцейським були порушенні його права.

Доводи захисника Мевліда Д.М. про непогодження із висновками судді першої інстанції з огляду на те, що ОСОБА_1 не мав можливості особисто надати суду розгорнуті пояснення через несення військової служби у Збройних Силах України, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 хоч участі і не приймав, однак його право на доступ до правосуддя було реалізовано шляхом представництва його інтересів захисником Мевлід Д.М.

Твердження сторони захисту про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вказав, що перебував у автомобілі через «необхідність», маючи на увазі, що пересів за кермо автомобіля вже після його зупинки на прохання другого пасажира, який злякався поліції та попросив ОСОБА_1 сісти за кермо, апеляційний суд визнає неспроможними, та такими, що спростовується відеозаписом тих подій, з яких чітко вбачається, що автомобіль «АЗЛК», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався саме під керуванням ОСОБА_1 , після зупинки транспортного засобу, місцями ніхто не мінявся. На вимогу працівників поліції, які слідували за автомобілем правопорушника та фіксували все на відеозапис, ОСОБА_1 зупинив автомобіль та вийшов саме із лівої сторони місце розташування сидіння водія. З правової сторони на пасажирському сидінні дійсно вбачається наявність певної особи, однак остання з огляду на обставини виниклої події не має відношення до порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

Доводи захисника Мевліда Д.М. про те, що ОСОБА_1 пересів за кермо зупиненого автомобілю, який не рухався, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки факт здійснення руху автомобіль «АЗЛК», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи.

Посилання захисника на те, що суд першої інстанції не з`ясував причини перебування іншої особи в салоні автомобіля та не встановив цю особу, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки з врахуванням конкретних обставин даної справи, перебування іншої особи на пасажирському сидінні в салоні автомобіля та встановлення анкетних даних цього пасажира, не має суттєвого значення стосовно події вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, стороною захисту не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги захисника необґрунтованими та вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Мевліда Д.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.07.2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський