ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1001/22 Справа № 215/5944/21 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я.А. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови та апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.07.022 ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Згідно з оскаржуваною постановою, 28 серпня 2021 року о 12:56 год. в с. Тернувати Кут, що у м. Кривому Розі по вул. Миколаївська, біля будинку № 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ИЖ Юпітер 5 д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, виражене тремтіння пальців рук та від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння відмовся у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з винесеною постановою, ОСОБА_1 09.08.2022, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови, яке вмотивоване тим, що під час розгляду справи він був відсутній в судовому засіданні, а про оскаржувану постанову дізнався лише 27.07.2022, коли отримав копію постанови, яка була направлена поштовим зв`язком, тому просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження та поновити його.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що обставини, викладені в постанові, не відповідають дійсності, постанова є необґрунтованою, й такою, що винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає скасуванню, а провадження - закриттю. Так, апелянт вказує, що об`єктивна сторона правопорушення, що закидається йому у провину передбачає наявність одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння наркотичного чи алкогольного, що судом встановлено не було. При цьому, зазначає, що працівники патрульної поліції вказали у протоколі, що у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, однак, 28.08.2021 огляд його, як водія транспортного засобу, для встановлення ознак сп`яніння, працівниками поліції не проводився, шо свідчить про упереджене ставлення поліцейських. Також, апелянт зауважує, що під час розгляду справи не був встановлений факт керування ним транспортним засобом, а з відеозапису, який був наданий працівниками поліції, чітко не видно що саме він керує мотоциклом. Апелянт вказує, що на відеозаписі зафіксовано, що при наближенні автомобіля патрульної поліції на відстань, яка дозволяє чітко встановити факт керування мотоциклом, видно що він не перебував за кермом, а штовхав мотоцикл за допомогою сили рук та ніг, оскільки мотоцикл був в несправному стані та не заводився.

Окрім того, апелянт зазначає, що за своїм призначенням протокол є процесуальним документом, який з припущеннями свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак згідно з ст. 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, тоді як, на думку апелянта, протокол щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, оскільки обставини викладені у ньому, не підтверджуються сукупністю доказів у справі, тому протокол не може бути визнаний достовірним доказом. До того ж, на думку апелянта, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є бланкетними та написані однією рукою, й не можуть бути належними доказами у цій справі. За наведених обставин, ОСОБА_1 вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Заслухавши пояснення захисника Землянської К.В., яка підтримала доводи клопотання та апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Згідно із ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст.ст. 289, 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 08.07.2022, тоді як апеляційна скарга подана до суду 09.08.2022, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що постанова винесена за відсутності ОСОБА_1 , а копію судового рішення він отримав лише 27.07.2022, та, виходячи з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження судових рішеннь, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, як такий, що пропущений з поважних причин.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті заявлених у ній вимог, суд виходить з того, що відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні цього правопорушення, підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №125992, поясненням свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтверджують відмову водія від проходження огляду на стан сп"яніння, направлення на проходження медичного огляду, довідкою, згідно якої ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія на право керування транспортним засобом, СД диском, на якому зафіксовано переміщення мотоцикла під керуванням ОСОБА_1 та інші обставини вчиненого правопорушення.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Доводи ОСОБА_1 про, те що він не керував мотоциклом, й що мотицикл був несправним, не відповідають дійсності та є безпідставними, оскільки спростовуються долученим до справи відеозаписом з реєстратора автомобіля патрульної поліції, на якому видно, як рухається мотоцикл і за кермом сидить чоловік та керує ним, помітивши автомобіль поліції звертає в іншому напрямку і вже при наближенні автомобіля поліції видно, як ОСОБА_1 котить мотоцикл, чим намагається уникнути відповідальності.

Твердження ОСОБА_1 , що його огляд, як водія транспортного засобу, для встановлення ознак сп`яніння працівники поліції на місці не провели, що свідчить про упереджене ставлення поліцейских до нього, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 266 КУпАП та п.п. 6, 7 Розділу І Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Вказані вище вимоги закону були дотримані працівником поліції при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , що підтверджується поясненнями свідків у справі та направленням водія на проходження медичного огляду з метою встановлення ознак сп"яніння, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки , так і у закладі охорони здоров`я.

При цьому, жодних об`єктивних даних, які б вказували на упередженість працівників поліції, та ставили б під сумнів наявність підстав для складання протоколу, під час апеляційного розгляду не встановлено й стороною захисту таких суду не надано.

Посилання апелянта на те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є бланкетними й написані однією людиною, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки доказів на підтвердження цих обставин ОСОБА_1 не надано, та пояснення цих свідків не суперечуть іншим доказам у справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що долучений до протоколу відеозапис є неналежним доказом, оскільки є фрагментарним і не встановлює всіх обставин справи, є необґрунтованими, з огляду на те, що на відеозаписі зафіксовано подію вчинення правопорушення, а тому підстави для задоволення доводів скарги в цій частині також не заслуговують на увагу.

Доводи апелянта про відсутніть належних доказів у справі на підтвердження його винуватості за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на які посилається суд першої інстанції в судовому рішенні, не заслуговують на увагу, оскільки всі докази у справі зібрані в порядку визначеному законом, й вони не викликають сумнівів у їх достовірності та судом надано їм належну і обґрунтовану правову оцінку.

Разом з цим, посилання, апелянта на те, що судом не доведено наявність в його діях об`эктивної сторони складу правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, спростовуються встановленими судом обставинами, і підтверджується вищенаведеними доказами.

Отже, при апеляційному розгляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 .

Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_1 інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Разом з цим, суд, враховуючи, що ОСОБА_1 відповідно до довідки від 29.08.2021, яка складена інспектором ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами, обгунтовано не застосував такий вид стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, у зв`язку з чим скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року, задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на оскарження постанови Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко