ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1028/22 Справа № 183/3311/22 Суддя у 1-й інстанції - Лила В. М. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року, якою провадження у справі про притягнення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

захисника Васильченка К.О.,

потерпілого ОСОБА_1 ,

представника потерпілого Решетняка Д.О.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 064321 від 22 червня 2022 року водій транспортного засобу ЕТАЛОН, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 22 червня 2022 року о 17.55 год. в Дніпропетровській області по трасі М30 (99 км + 529 м) при зміні напрямку руху не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21053, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілям завдано механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі потерпілий просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, визнати ОСОБА_2 винуватим за ст. 124 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що справу було розглянуто за його відсутності, його не було повідомлено про дату та час судового розгляду, про наявність оскаржуваної постанови дізнався 10 серпня 2022 року з ЄДРСР та 15 серпня 2022 року за його заявою йому було надано копію постанови.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що судом не перевірені обставини ДТП та дані, які мають значення для вирішення справи, зокрема, його показанням, пошкодженням, отриманим автомобілем та автобусом, слідам гальмування. Вказує, що ОСОБА_2 не виконав вимоги п. 10.1 ПДР України, оскільки бачив, що його маневру хтось заважає, проте продовжив рух. Зазначає, що на автобусі відсутні механічні пошкодження задньої частини, що були б характерні при фронтальному зіткненні. Вважає, що сукупність доказів підтверджує винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 27 липня 2022 року за відсутності потерпілого. З матеріалів вбачається, що з матеріалами справи копію оскаржуваного рішення потерпілий отримав 15 серпня 2022 року, про що свідчить розписка останнього, тоді як апеляційна скарга подана 18 серпня 2022 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що оскаржувана постанова винесена за відсутності потерпілого, копію оскаржуваного рішення потерпілий отримав 15 серпня 2022 року та введення на території України воєнного стану, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах ДТП.

Так, закриваючи провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявна у матеріалах справи сукупність доказів є недостатньою для того, щоб прийти до однозначного висновку за критерієм поза розумним сумнівом щодо винуватості водія ОСОБА_2 у вчиненні ДТП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Вказані висновки суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вказані висновки суду спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи, при цьому за наявності суперечливих пояснень свідків та учасників ДТП в оскаржуваній постанові не зазначено, чому суд взяв до уваги показання ОСОБА_2 і не викликав, не допитав та не надав оцінки показанням потерпілого ОСОБА_1 .

Як встановлено апеляційним переглядом водію ОСОБА_2 інкримінується порушення Правил дорожнього руху України, яке виразилося в тому, що він 22 червня 2022 року о 17.55 год. в Дніпропетровській області по трасі М30 (99 км + 529 м) при зміні напрямку руху не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21053, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілям завдано механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд, проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови, дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не дав належну оцінку схемі місця ДТП з фототаблицями та самого ОСОБА_2 з точки допустимості, належності та взаємозв`язку, а також не дослідив та взагалі не надав оцінки наданим під час складання протоколу про адміністративне правопорушення поясненням потерпілого ОСОБА_1 , які мали істотне значення для розгляду справи.

Так, як слідує з оскаржуваної постанови суду ОСОБА_2 пояснював, що рухаючись у середній полосі, почав об`їжджати перепону у вигляді залізобетонних блоків, а саме здійснив перестроювання в крайню смугу для руху.

Разом з тим, вказані пояснення спростовуються схемою місця ДТП, яка складена за участі обох учасників ДТП у відповідності до вимог п. 4 розділу VIII «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС № 1395 від 07 листопада 2015 року, та на якій графічно зображено місце дорожньо-транспортної пригоди та зафіксовано всі об`єкти та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, зокрема, з неї слідує, що бетонний блок, який ніби то об`їжджав ОСОБА_2 , розташований в межах крайньої правої полоси руху та жодним чином не заважав ОСОБА_2 рухатись у середній полосі руху.

При цьому ОСОБА_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та схеми місця ДТП жодних зауважень чи доповнень не мав.

Крім того, відповідно до п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

З пояснень ОСОБА_2 слідує, що при виконанні маневру перестроювання він бачив, що за ним на великій швидкості рухався автомобіль ВАЗ, який хотів проскочити перед ним і стати в чергу на блокпосту.

З викладеного слідує, що оскільки водій ОСОБА_2 бачив транспортний засіб ВАЗ під керуванням потерпілого, який рухався у попутному напрямку, то перед виконанням маневру перестроювання повинен був переконатись, що такий маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Посилання як ОСОБА_2 , так і суду на гальмівний шлях як на доказ великої швидкості автомобіля ВАЗ спростовуються схемою місця ДТП, відповідно до якої з місця початку гальмівного шляху (його слідів) до повного зупинення автомобіля не більше 33 метрів, а саме зіткнення сталось приблизно на 12 метрах з цих 33 метрів, що відповідає швидкості руху приблизно в межах 80-90 км/год., що є дозволеною на відрізку шляху, де сталось ДТП, при цьому ці сліди знаходяться в межах крайньої лівої смуги для руху.

Викладене також підтверджується наявними у матеріалах справи фототаблицями, з яких чітко слідує гальмівний шлях руху потерпілого ОСОБА_1 та те, що останній не покидав своєї полоси для руху, лише трохи змістився ліворуч, в результаті застосування екстреного гальмування.

Твердження сторони захисту про те, що відбулось фронтальне зіткнення, є не неспроможними, оскільки з фототаблиць видно наявні на автомобілі ВАЗ пошкодження саме правого переднього крила, що також підтверджується схемою місця ДТП, та свідчить про те, що відбулось саме бокове зіткнення транспортних засобів при виконанні транспортним засобом ЕТАЛОН перестроювання лвіоруч. При цьому на транспортному засобі ЕТАЛОН відсутні механічні пошкодження задньої частини, що були б характерні при фронтальному зіткненні.

З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до необгрунтованого висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_2 порушень вимог п. 10.1 ПДР України.

Оцінюючи пояснення водія ОСОБА_2 апеляційний суд вважає їх недостовірними і розцінює як спосіб захисту від притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки такі пояснення спростовуються поясненнями потерпілого, схемою місця ДТП та іншими письмовими доказами до справі.

Пояснення потерпілого ОСОБА_1 повністю узгоджуються із фактичними даними, які були зафіксовані на схемі місця дорожньо-транспортної події та фотознімках з місця ДТП і транспортних засобів.

Згідно п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Отже, перед початком руху та здійсненням повороту водій ОСОБА_2 повинен був переконатись, що такий маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Таким чином, факт порушення водієм ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України в повному обсязі підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, в їх сукупності.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілого щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Даючи оцінку вищевказаним доказам апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення уповноваженою особою лейтенантом поліції УПП в Дніпропетровській області факту порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю доведена, а його дії слід кваліфікувати за ст. 124 КУпАП.

Вирішуючи питання про вид та розмір адміністративного стягнення, яке необхідно накласти на ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції враховує характер вчиненого останнім правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що як пом`якшують, так і обтяжують відповідальність останнього за вчинене правопорушення, та вважає за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідатиме меті адміністративного стягнення, буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення скасувати.

Винести нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот