Номер провадження: 33/813/700/22
Номер справи місцевого суду: 521/6012/22
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря: Сидоренко А.О.,

за участі:

представника митниця ОСОБА_1 ,

адвоката Ковташа Д.М.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою Одеської митниця Державної митної служби України на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року, якою відносно ОСОБА_2 було закрито провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про порушення митних правил вбачається, що 04 квітня 2022 року о 14:05 в міжнародний пункт пропуску для паромного сполучення «Орлівка» митного поста «Орлівка» Одеської митниці, на канал проїзду «червоний коридор» в`їхав легковий автомобіль марки «HONDA PILOT» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації Україна), який прямував з України до Румунії, під керуванням громадянки України ОСОБА_2 .

Під час проходження митного контролю ОСОБА_2 заявила, що вона переміщує грошові кошти та бажає їх задекларувати, у зв`язку з чим інспектором митниці їй було надано «Бланк декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 203. ОСОБА_2 було задекларовано валютні цінності у сумі 200 000 доларів США та 28 000 Євро.

За результатами аналізу ризиків посадовими особами митниці було прийнято рішення про проведення поглибленого огляду автомобіля марки «HONDA PILOT» та особистих речей ОСОБА_2 .

В ході здійснення митного огляду зазначеного автомобіля в конструктивних особливостях, а саме у порожнинах, які знаходяться за місцем штатного розташування фільтру салону (за речовим ящиком, відділ навпроти переднього сидіння пасажира в салоні авто для зберігання дрібних речей), а також серед особистих речей, в упаковці зернової кави та в упаковці для жіночих гігієнічних прокладок було виявлено іноземну валюту у сумі 166 500 доларів США, які належать ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 8 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», незаконне переміщення предметів з приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон України з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів чи способів, що утруднюють їх виявлення, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом або таких, що містять неправдиві дані.

Згідно з п. 53 ст. 4 МК України, спеціально виготовлене сховище (тайник) - сховище, виготовлене з метою незаконного переміщення товарів через митний кордон України, а також обладнані та пристосовані з цією метою конструктивні ємності чи предмети, які попередньо піддавалися розбиранню, монтажу тощо.

Отже, на думку митного органу, громадянкою ОСОБА_2 були вчинені дії, спрямовані на переміщення грошових коштів (у сумі 166 500 доларів США) через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, чим скоєно порушення митних правил, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України.

На підставі вищевказаних обставин, посадовими особами митниці був складений протокол про порушення митних правил № 0646/50000/22, за ознаками порушення ч. 1 ст. 483 МК України.

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року відносно ОСОБА_2 було закрито провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову змінити в частині накладення стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, а саме накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувались для переміщення товарів безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що примірник постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року у справі про порушення митних правил №0051/50000/21 станом на день подання апеляційної скарги не отримано, текст постанови в Єдиному реєстрі судових рішень відсутній, розширені обґрунтування до апеляційної скарги будуть надані під час судового розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 04 квітня 2022 року о 14:05 в міжнародний пункт пропуску для паромного сполучення «Орлівка» Одеської митниці, на канал проїзду «червоний коридор» в`їхав легковий автомобіль марки «HONDA PILOT», який прямував з України до Румунії, під керуванням громадянки України ОСОБА_2 .

Під час проходження митного контролю ОСОБА_2 заявила, що вона переміщує грошові кошти та бажає їх задекларувати, у зв`язку з чим попросила надати їй бланк декларації з метою задекларувати наявну у неї готівку, після чого заповнила її та надала інспектору митниці.

За результатами аналізу ризиків посадовими особами митниці було прийнято рішення про проведення поглибленого огляду зазначеного автомобіля.

Так, в результаті огляду автомобіля, а саме за речовим ящиком (відділ навпроти переднього сидіння пасажира в салоні авто для зберігання дрібних речей) та серед особистих речей було виявлено грошові кошти у загальній сумі 166 500 доларів США.

Статтею 197 МК України «Обмеження щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України» передбачено, що порядок переміщення через митний кордон України валютних цінностей встановлюється Національним банком України.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року № 2473 транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затверджено постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3, набрало чинності з дня введення в дію Закону України «Про валюту і валютні операції» з 07.02.2019 року.

Пунктами 5, 6 цього Положення передбачено, що: «Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/ вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/ вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі».

Таким чином, сума валюти яка може бути законно ввезена, чи фізично переміщена через митний кордон не обмежена, є лише встановлені законодавством порядок та процедура переміщення певного розміру суми: без письмового декларування або за умови письмового декларування.

На підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони й відповідно до українського законодавства Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 5:30 24 лютого 2022 року через військову агресію Російської Федерації проти України на всій території України запроваджено воєнний стан.

У зв`язку з чим, 04 квітня 2022 року ОСОБА_2 зібравши речі та всі грошові збереження, які вона разом зі своїм чоловіком ( ОСОБА_3 ) накопичувала все життя, за ради власної безпеки вирішила покинути рідне місто (Одеса) та виїхати закордон.

Враховуючи високу активність мародерів під час війни, велику кількість блокпостів (близько 15) по дорозі в сторону Румунії, побоюючись за власне життя та не бажання втратити всі заощадження, ОСОБА_2 поклала зазначену готівку у надійні місця, а саме частину у сумі 200 000 доларів США та 28 000 Євро у рюкзак, 120 000 доларів США за речовий ящик автомобіля та 46 500 доларів США поклала серед особистих речей.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, мети приховати ці кошти від митного контролю у ОСОБА_2 не було, адже який сенс приховувати частину готівки (166 500 доларів США) від митного контролю, коли задекларувала більшу її частину (200 000 доларів США та 28 000 Євро). Тим більше, враховуючи, що після складання протоколу про порушення митних правил № 0646/50000/22 ОСОБА_2 інспектором митниці була виписана картка відмови в пропуску через митний кордон України, а валюту в сумі 200 000 доларів США та 28 000 Євро повернуто.

При цьому, ОСОБА_2 при собі мала усі документи, які підтверджують легальність походження цієї валюти, а також докази зняття готівки з власних рахунків у банках (зазначені вимоги закріплені у п. 18 розділу І Положення №5, затверджене Постановою Правління НБУ від 02.01.2019).

Із наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність з боку ОСОБА_2 наміру на приховування грошових коштів від митного контролю, тобто прямого умислу на вчинення митного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 483 МК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно із ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається скоєним умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається скоєним з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачати.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, суддя зобов`язаний повно та всебічно з`ясувати усі обставини справи, зокрема, чи мало місце адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного її вирішення при цьому, встановити істину по справі необхідно з аналізу наявних доказів, які відповідно чинного законодавства, представляють собою будь які фактичні дані, які підтверджують або спростовують ті чи інші обставини і мають суттєве значення для правильного вирішення справи по суті.

Диспозицією ч. 1 ст. 483 МК України передбачено, що відповідальність настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні дя визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Встановлений національним законодавством порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України є об`єктом порушення митних правил за ст. 483 МК України. Об`єктивною стороною зазначеного правопорушення є дії, спрямовані на переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України. Під дією мається на увазі активна поведінка (вчинок) особи, в якій відображена зовні її воля і, що спрямована на спричинення певних негативних наслідків.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України або вивезти за межі території України з порушенням встановленого порядку.

Отже, зміст ст. 483 МК України вказує на те, що це правопорушення є навмисним, тобто особа, яка вчиняє такі дії, має усвідомлювати протиправний характер своїх дій, передбачити їх шкідливі наслідки й бажати настання цих наслідків, об`єктивна сторона складу даного правопорушення характеризується діями, спрямованими на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, а суб`єктивна сторона - лише прямим умислом.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що чоловік ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) працює старшим механіком (механік першого розряду) на морському судні німецької компанії «Reederei Bernd Sibum GmbH & Co. KG», свою професійну діяльність він розпочав ще у 1993 року та працює по сьогоднішній день, що підтверджується відповідними документами, зокрема копіями диплома, сертифікату, посвідчення особи моряка, контрактів, тощо.

Відповідно до довідки компанії «Reederei Bernd Sibum GmbH & Co. KG» від 25.04.2022, яка надана разом із запереченнями до протоколу, місячна заробітна плата ОСОБА_3 складає 8 500 доларів США.

Тобто, грошові кошти, які переміщувала ОСОБА_2 дійсно мають підтверджене легальне (законне) походження, є суттєвою сумою, оскільки фактично становить засіб для існування та збирались все життя для здійснення спільної мрії - придбання власного будинку.

Дослідивши докази, які надані до суду митним органом на підтвердження обставин, викладених у протоколі про порушення митних правил, суд першої інстанції правильно не вбачав в цих доказах даних, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 певних дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 року № 8 незаконне переміщення предметів із приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон України з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів чи способів, що утруднюють їх виявлення, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом або таких, що містять неправдиві дані.

Спеціально виготовлене сховище це виготовлене з метою незаконного переміщення товарів через митний кордон України, а також обладнані та пристосовані з цією метою конструктивні ємності чи предмети, які попередньо піддавалися розбиранню, монтажу тощо.

Згідно з п. 18 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 року суди при притягненні осіб до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за які передбачено обов`язкову конфіскацію предметів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками) та транспортних засобів, що використовувалися для переміщення товарів через митний кордон України, також мають враховувати: обсяги конструктивних змін, внесених у ці предмети або транспортні засоби з метою приховування товарів; співвідношення вартості й кількості товару, який був предметом порушення митних правил з вартістю транспортного засобу, в якому цей товар переміщувався; інші обставини, - та за наявності підстав обговорювати питання про можливість звільнення таких осіб від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення на підставі статті 22 КпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не виготовляла і не пристосовувала спеціальних сховищ в автомобілі для переміщення валюти через митний кордон України, а поклала грошові кошти в заводські конструкції автомобіля та серед особистих речей.

Дослідивши наявні докази, надані митним органом, суд першої інстанції обґрунтовано не вбачав в них будь-яких даних, які б спростовували позицію сторони захисту, оскільки ці докази не підтверджують, що вилучені грошові кошти переміщувалися у спеціально виготовленому сховищі, яке було виготовлене з метою незаконного переміщення товарів через митний кордон України, а також обладнано та пристосовано з цією метою конструктивними ємностями чи предметами, які попередньо піддавалися розбиранню, монтажу тощо.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто, в такому випадку міжнародно - правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, a також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ, судові рішення, якими застосовується конфіскація майна, є втручанням в право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на повагу власності.

Необхідно дослідити, чи буде досягнуто необхідний справедливий баланс завдяки втручанню між захистом права власності та вимогами загального інтересу суспільства у разі конфіскації тимчасово вилученої валюти. ЄСПЧ вважає, що не буде досягнуто, якщо відповідний власник майна буде змушений нести «особистий та надмірний тягар».

Аналізуючи обставини справи можливо констатувати, що немає жодних ознак того, що ОСОБА_2 навмисно прагнула обійти митні правила. Під час опитування вона повідомила посадовій особі митниці, що має готівку та самостійно обрала канал руху «червоний коридор».

ЄСПЧ наполягає на тому, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення.

Немає жодних доказів того, що особа могла би завдати будь-якої серйозної шкоди державі: вона не ухилялася від сплати митних зборів або будь-яких інших зборів і не завдала будь-якої іншої майнової шкоди державі, тому конфіскація всієї не задекларованої суми грошей накладе на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, індивідуальний та надмірний тягар і буде непропорційною до вчиненого правопорушення. Отже, буде порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності.

Предметом безпосереднього регулювання цієї статті є втручання держави в право на мирне володіння майном, права власності на яке добросовісно набуто законним шляхом, зокрема й позбавлення шляхом його витребування на користь держави. В оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребується.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Документально підтверджено легальність походження грошових коштів, які переміщувалися ОСОБА_2 через митний кордон України, зокрема, трудовий договір моряка, довідкою компанії «Reederei Bernd Sibum GmbH & Co. KG» від 25.04.2022, довідкою банку «Південний» від 31.03.2022 № 233-001-9907-2022-БТ, від 31.03.2022 № 233-001-9908-2022-БТ та довідкою банку «Укрексімбанк» від 01.04.2022 № 0630140/6888-22, тощо.

Крім того, необхідно врахувати п. 10 ч. 2 Конвенції про захист заробітної плати № 95 від 1949 року, яка переглянута Конвенцією Міжнародної організації праці №173 від 1992 року про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця, і залишає зазначену Конвенцію відкритою для подальшої ратифікації, яка ратифікована Законом № 2996-IV від 19.10.2005 року, де вказано, що «Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.».

Застосовуючи штраф та конфіскацію вказаної валюти, суд першої інстанції фактично позбавив би заробітної плати, яку чоловік ОСОБА_2 ОСОБА_3 заробив в установленому законом порядку своїм важким трудом.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Попри це, хотілося б звернути увагу на те, що процес про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Згідно із ч. 2 ст. 528 МК України у справі про порушення митних правил суд (суддя) виносить одну з постанов, передбачених частиною першою статті 527 цього Кодексу.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 527 МК України у справі про порушення митних правил суд (суддя), що розглядає справу, виносить, зокрема, постанову про закриття провадження у справі.

Суд першої інстанції, беручи до уваги наведені обставини та керуючись нормами закону, дійшов правильного висновку, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, що є підставою для закриття провадження по справі, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно із ст. 283 КУпАП України, постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, отже, у зв`язку з закриттям провадження по справі, товари, вилучені митним органом відповідно до протоколу, підлягають поверненню його власнику або уповноваженій ним особі у встановленому законом порядку.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Щодо апеляційної скарги, то апеляційний суд зазначає, що нормами чинного КУпАП не визначений порядок вирішення питання про зміну або доповнення до апеляційної скарги, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає необхідним застосувати аналогію права, а саме ст.ст. 403 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 403 КПК України до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її. У такому разі суд апеляційної інстанції за клопотанням осіб, які беруть участь в апеляційному розгляді, надає їм час, необхідний для вивчення зміненої апеляційної скарги і подання заперечень на неї.

Однак представником митного органу не було здійснено жодних дій для подачі доповненої апеляційної скарги до початку апеляційного розгляду.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік