КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/9787/21 Головуючий в 1 інстанції Радзивіл А.Г.
Провадження №33/824/2008/2022 Суддя-доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Голуб С.А.,

участі осіб, які з`явились в судове засідання:

захисника ОСОБА_1 - адвоката Тараненка Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2022 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2022 року, 19 жовтня 2021 року о 10 год. 10 хв. 1 км автодороги Київ-Чернігів, ОСОБА_1 керував транспортним засобом "VOLKSWAGEN CADDY", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та в установленому законодавством порядку водій відмовився у присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правила дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав 11 липня 2022 року апеляційну скаргу, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було повно та всебічно досліджено докази у справі. Зокрема судом не враховано, що працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з порушеннями вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», оскільки він не мав таких ознак, що підтверджується відеозаписом, а тому у працівників поліції були відсутні підстави для проведення такого огляду. Крім того, вказує, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, що суперечить ч. 1 ст. 266 КУпАП.

Також зазначає, що свідки фіксували не факт виявлення ознак алкогольного сп'яніння, а лише факт відмови від проходження такого огляду.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, скаржник просить скасувати оскаржувану постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2022 року та прийняти нову постанову, якою закрити адміністративне провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Тараненко Я.В. підтримав апеляційну скаргу та заявив клопотання про виклик свідків, мотивуючи тим, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час телефонної розмови із захисником Журавльова Д.М. стверджували, що ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не мав, а ними було лише зафіксовано факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також зазначав, що сама по собі відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння має ознаки малозначності правопорушення. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року.

В задоволенні клопотання про виклик свідків відмовлено з наступних підстав. Відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» виявлення ознак на стан алкогольного сп`яніння є дискреційними повноваженнями працівників патрульної поліції, а свідки лише фіксують факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тому їх виклик до суду апеляційної інстанції є не доцільним.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши скаржника, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовуючи до правопорушника адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що обставини вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення знайшли своє об`єктивне підтвердження на підставі фактичних даних протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, переглянутим в судовому засіданні долученим працівниками поліції диском із відеозаписом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пунктів 2 та 3 розділу I Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляд на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні

Винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії АББ №080108 від 19 жовтня 2021 року, відповідно до якого 19 жовтня 2021 року о 10 годині 50 хвилин. на 1 км. автодороги Київ - Чернігів ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volksvagen Caddy» реєстраційний номер НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду відмовився.

- на відеозапису із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора Броварського районного управління поліції, що здійснював що здійснював 19 жовтня 2021 року оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 19 жовтня 2021 року у ОСОБА_1 а саме: запах алкоголю з порожнини рота, в розумінні п.п.2 та 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, грунтується на наявних у провадженні доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав ознак алкогольного сп'яніння, а тому фактично патрульні поліцейські не мали жодних підстав для проведення огляду водія на виявлення стану алкогольного сп'яніння є безпідставними, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був складений не за його перебування у стані алкогольного сп`ягніння під час керування транспортним засобом, як помилково вважає скаржник, а саме за його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є окремим складом правопорушення, встановленим диспозицією ч.1 ст.130 КупАП.

Такі дії ОСОБА_1 суперечать закону, оскільки на вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу, що прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано недотримання працівниками поліції вимог ч.1 ст.266 КУпАП щодо відсторонення його від керування автомобілем, що свідчить про порушення поліцією закону є необгрунтованими. Вказана обставина жодним чином не спростовує встановлений факт відмови апелянта від проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що свідки зафіксували лише факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не фіксували факт виявлення ознак алкогольного сп`яніння є безпідставними, оскільки свідки засвідчують лише факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, а виявлення ознак на стан алкогольного сп`яніння є дискреційними повноваження працівників поліції.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 06 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Будь-яких порушень норм КУпАП, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги вважаю, що при розгляді даної справи, судом було повно, всебічно і об`єктивно досліджено дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірено обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, надано цим обставинам належну правову оцінку та, приймаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , суд дійшов вірного висновку про те, що скаржником було вчинено адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 251, 252, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київськох області від 04 липня 2022 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб