Справа № 936/107/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
09.08.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 адвокат Немеш І.В.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2020 року
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 (чотириста двадцять грн сорок коп) гривень.
Згідно постанови, 28 січня 2020 року о 00 годині 10 хвилин ОСОБА_1 на автодорозі сполученням "Київ-Чоп" 714 км керував транспортним засобом марки "CHERY" ТІ 6607 номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник, адвокат Немеш І.В., просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити. Зазначає, що суддя, незважаючи на подане ОСОБА_1 клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з виїздом за межі області, розглянула справу за відсутності ОСОБА_1 та адвоката, що є «грубим порушенням конституційних прав ОСОБА_1 та конституційних засад судочинства», йому не було роз`яснено його право в судовому засіданні щодо отримання правової допомоги. Вважає, що суддя розглянула справу поверхнево, не з`ясувала, чи було роз`яснено ОСОБА_1 право пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я; не зазначила в оскарженій постанові, яким чином було враховано особу правопорушника, яким чином встановлено ступінь його вини та інші обставини.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Немеша І. В., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак до апеляційного суду не з`явились, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана адвокатом апеляційна скарга, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від вказаних осіб не надходило. Приймаючи рішення про розгляд справи апеляційний суд бере до уваги те, розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема: 07.07.2020, 18.12.2020, 02.06.2021, 07.02.2022, у тому числі за заявами адвоката Немеша І. В., і що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явився до апеляційного суду на розгляд справи, що справа повинна бути розглянута з дотриманням приписів законодавства щодо розумних строків її розгляду. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності вказаних вище осіб, апеляційний суд не вбачає.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №080224, 28.01.2020, о 00 годині 10 хвилин, на автодорозі "Київ-Чоп" 714 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "CHERY" ТІ 6607 номерний знак НОМЕР_1 з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, за що передбачена відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу та від отримання його копії.
З відеозапису убачається, що поліцейські запинили водія ОСОБА_1 за порушення ним вимог п. п. 2.3 в ПДР, та за невиконання приписів п. п. 2.1 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП. Під час спілкування з водієм у працівників поліції виникли сумніви щодо його тверезості, позаяк у ОСОБА_1 були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», водій спочатку погодився, однак коли поліцейський запропонував йому на місці дихати в трубку алкотестера "Драгер", водій ОСОБА_1 категорично відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. З відеозапису також убачається, що працівник поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення роз`яснив ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України. Зі змістом протоколу водія ознайомлено, жодних заперечень чи зауважень щодо процесуального документу ОСОБА_1 не висловлював (а. с. 5).
Відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтвердили свідки події, громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які у своїх поясненнях засвідчили цей факт (а. с. 6, 7).
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №496900 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять гривень) (а. с. 9).
Оцінюючи вищенаведені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Безруков Ю. С. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_5 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,- відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Так, диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, серед іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до вимог п.2.5 ПДР України, водій повинен на пропозицію поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена наявними у справі вищенаведеними письмовими та відеодоказами, яким суд першої інстанції дав правильну об`єктивну оцінку.
Доводи апелянта про те, що місцевий суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , залишив поза увагою заяву правопорушника про відкладення судового засідання на інший день, суд апеляційної інстанції визнає такими, що не впливають на обґрунтованість судового рішення з огляду на таке.
Так, з оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 був обізнаний з тим, що справа про адміністративне правопорушення відносно нього розглядатиметься у Воловецькому районному суді, про що свідчать відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, зі змістом якого ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується зокрема відеозаписом. Про те, що справу призначено до розгляду у суді першої інстанції 21 лютого 2020 року, ОСОБА_1 надіслана судова повістка, і те, що апелянт її отримав 18.02.2020 - підтверджується наявним у матеріалах справи трекінгом «Укрпошти». Однак, відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 до суду не з`явився, натомість у день розгляду справи направив заяву про відкладення судового засідання. Апеляційний суд, дослідивши зміст надісланої ОСОБА_1 до суду першої інстанції заяви від 21.02.2020 про відкладення судового засідання, вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що обставини, вказані ОСОБА_1 у цій заяві як причини відкладення судового розгляду, - не підтверджені жодними доказами, тому їх не можна визнати поважними. Так, у заяві апелянт просить відкласти розгляд справи на інший день у зв`язку з виїздом за межі області. Водночас, на підтвердження поважності причин своєї неявки до суду 21 лютого 2020 року не надав жодних доказів. На переконання апеляційного суду, право на захист ОСОБА_1 порушено не було. Відтак, відхиляючи твердження апелянта в цій частині, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що місцевим судом була надана можливість ОСОБА_1 у повному обсязі реалізувати своє право на захист та взяти участь у розгляді справи щодо нього. При цьому, суд, на підставі наявних у матеріалах справи відомостей вважає, що своїми правами ОСОБА_1 скористався на власний розсуд і вказана обставина не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, яка вважається обґрунтованою та законною.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не роз`яснено його право пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку освідування у відповідності до п. 2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Дослідивши сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд констатує, що сумнівів в обґрунтованості та правильності висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення немає. Так, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та згідно зі ст. 251 КУпАП є належним доказом у справі, апеляційний суд вважає, що й іншими матеріалами беззаперечно підтверджується той факт, що водій ОСОБА_1 свідомо порушив вимоги п. 2.5 ПДР, категорично відмовившись на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану алкогольного сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.
За правилами ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, апеляційний суд доходить висновку, що водій ОСОБА_1 спочатку погодився пройти освідування на місці зупинки автомобіля, однак згодом, у присутності двох свідків, своєю поведінкою чітко продемонстрував, що взагалі не має наміру проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Тому, враховуючи вищенаведене, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами.
Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому відсутні підстави вважати, що працівниками поліції порушено приписи ст.266 КУпАП.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.
Так, у рішенні у справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі, а тому водій ОСОБА_1 зобов`язаний був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачений законом порядок і спосіб.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
При оцінці доводів апелянта про те, що суддя не зазначила в оскарженій постанові, яким чином було враховано особу правопорушника, яким чином встановлено ступінь його вини та інші обставини, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що сторона захисту, маючи достатньо часу та можливості, не надала як суду першої інстанції, так і апеляційному суду, будь-які докази, що характеризують особу правопорушника : місце роботи, наявність утриманців, характеристики з місця проживання чи місця роботи, дані про сімейний та матеріальний стан та інші відомості, що характеризують особу правопорушника.
Враховуючи те, що участі у розгляді справи місцевим судом ОСОБА_1 не брав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а також те, що на розгляд апеляційної скарги він також не з`явився, - апелянт позбавив себе можливості надати будь-які докази у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги та спростуванні висновків місцевого суду.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Немеш І. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 адвокат Немеш І.В., залишити без задоволення.
Постанову судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН