Справа № 541/1375/22
Номер провадження3/541/633/2022
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючого судді Городівського О.А. за участі секретаря судового засідання Докуніної А.С.,

захисника адвоката Акрітова К.К.

розглянувши матеріали, які надійшли з Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП не встановлено,

у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№ 007468 від 16.06.2022, 16 червня 2022 року о 12 годині 00 хвилин в м. Миргород по вул. Єрківська, 37а, водій ОСОБА_1 скоїв ДТП, перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а саме "Алопуринол САНДОЗ", від медичного обстеження в закладі охорони здоров`я відмовився під відеозапис бодікамери 39, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, його захисник адвокат Акрітов К.К. прохав провадження у справі закрити, з підстав відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, вважав складення протоколу неправомірним.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статей 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння абощодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Оцінюючи докази долучені до справи суд зауважує на ряді обставин.

Зокрема, , частина ч.1 ст. 130 КУпАП, виділяє в два окремі склади адміністративних правопорушень:

-керування транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції ;

-відмова водія який керує транспортним засобом від проходження, огляду на підтвердження вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, з протоколу вбачається, що в провину ОСОБА_1 ставиться як керування транспортним засобом під впливом лікарських засобів, а саме "Алопуринол САНДОЗ", так і відмова від проходження огляду на встановлення впливу лікарських засобів на водія.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Карелін проти Росії» (20 вересня 2016 року, заява № 926/08), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Тому, некоректність формулювання суті правопорушення, яке штучно розширює межі обвинувачення є самостійною підставою для закриття провадження у справі.

По друге, Європейський суд з прав людини у справі Раманаускас проти Литви від 5 лютого 2008 року, вказує, шо суд має переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Такі висновки, були надані за наслідками оцінки доказів на предмет їх допустимості, через призму доводів про провокації злочину.

У вказаному рішенні ЄСПЛ зауважує, що провокація злочину, має місце тоді, коли працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.

Об`єктивна сторона правопорушення, при порушенні п. 2.5 ПДР України, виконується в момент висловлення водієм відмови від проходження медичного огляду.

Тобто, до моменту висловлення водієм відмови від проходження огляду, підстав вважати, що водій порушив п. 2.5 ПДР України немає.

Разом з тим, з переглянутого в судовому засіданні відеозапису, вбачається, що працівники поліції, без роз`яснення водію суті процесуальної дії (вимога пройти медичний огляд) та процесуальних наслідків, які настають в залежності від варіанту поведінки водія (проходження медичного огляду чи відмова від проходження огляду), до моменту встановлення, у визначеному законом порядку, факту вживання медичних препаратів та ступеню впливу їх на реакцію водія, почали активно впливати на волевиявлення водія.

Зокрема, з відеозапису вбачається, що на першочергову вимогу працівника поліції пройти медичний огляд, водій ОСОБА_1 не заперечував, зазначаючи «можемо пройти, можемо не пройти, як краще?». В той же час, працівник поліції повідомив водію, що ліки, про вжиття яких повідомляв ОСОБА_1 , впливають на швидкість реакції «викликаючи сонливість та запаморочення».

Тобто, замість того, щоб забезпечити особі можливість пройти медичний огляд (від проходження якого, особа на той момент не відмовилася) працівник поліції, на основі свого суб`єктивного сприйняття, змісту інструкції до лікарського засобу (назву якого повідомив водій), не маючи відповідної кваліфікації та спеціальних знань у галузі медицини, запевнив водія, що цей препарат впливає на швидкість реакції при керуванні транспортним засобом.

Лише після повідомлення працівника поліції, що ОСОБА_1 знаходиться під впливом медичного препарату, на повторну пропозицію, водій відмовився від проходження медичного огляду, що власне і утворило склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, який працівники поліції зафіксували та направили до суду.

Однак, суд розцінює таку поведінку працівників поліції як провокацію, адже без активного впливу працівника поліції на волевиявлення водія, правопорушення за фактом порушення п. 2.5 ПДР України (відмова від проходження медичного огляду) «не було б вчинено».

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, усі докази, отримані внаслідок провокації правоохоронних органів, слід визнавати недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд, що закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії).

За змістом статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, докази які надані на підтвердження винуватості ОСОБА_1 не можуть вважатися допустимими, так як отримані з істотним порушенням прав людини на справедливий суд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки у відповідності до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, тому суд вважає, що справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 необхідно закрити з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 41, 245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285 КУпАП, суддя,

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Полтавського апеляційного суду області шляхом подання апеляційної скарги через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на оскарження.

Повний текст постанови виготовлено 15.08.2022.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду О. А. Городівський