справа № 179/833/22
провадження № 3/179/476/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року смт. Магдалинівка

Суддя Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області Кравченко О.Ю., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції № 1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровської області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, не працюючого, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2022 року о 22 годин 34 хвилини в с. Топчине по вул. Б.Хмельницького водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110307, д/н НОМЕР_1 , не виконав зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів та гучномовця, чим порушив п.8.9 б) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Крім того, 14 серпня 2022 року о 22 годин 34 хвилини в с. Топчине по вул. Б.Хмельницького, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ 110307, д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах з порожнини рота, почервоніння очей, незрозуміла мова, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23.08.2022 року справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 та ч.1 ст.122-2 КУпАП об`єднано в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав та пояснив, що на своєму автомобілі він не їхав, а спав у будинку. Машина в той час перебувала біля двору. Дружина попросила його загнати машину у двір. Коли він заганяв машину у двір, за ним з вулиці заїхали працівники поліції. Ніяких маячків та сигналів зупинитися йому не подавали, від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі він не відмовлявся, відмовився тільки проходити огляд на місці. Факт вживання алкогольних напоїв не заперечує.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що проживає разом з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу. 14 серпня 2022 року вони разом з ОСОБА_1 були в гостях у сусідки, яка мешкає за три хати від них, де проводили дозвілля та вживали алкогольні напої. Після цього вони разом з ОСОБА_1 сіли до свого автомобіля та поїхали по вулиці додому. Біля їхнього двору автомобіль зупинився, чоловік його знову завів та заїхав у двір. Вона бачила автомобіль поліції за рогом, однак ніяких маячків та сигналів зупинитися вона не бачила. Працівники поліції заїхали за ними у двір, посвідчень не пред`явили та почали звинувачувати ОСОБА_1 у тому, що він тікав, однак він не тікав, про що вона повідомила поліцейських. Не дивлячись на це, поліцейські склали протоколи.

Вислухав пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідка, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається противоправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктами 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частина 1 ст.122-2 КУпАП передбачає відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Відповідно до п. 8.9 б) Правил дорожнього руху вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

Незважаючи на заперечення, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами: протоколами про адміністративне правопорушення серії ААБ №033524 від 14.08.2022 року за ст. 130 ч. 1 КУпАП та ААБ №033525 від 14.08.2022 року за ст. 122-2 ч. 1 КУпАП; рапортом працівника поліції; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 та її поясненнями у судовому засіданні, з яких вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння; відеозаписами з нагрудної відеокамери поліцейського, на якому зафіксовано факт ухилення водія ОСОБА_1 від виконання вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, а також те, що після зупинки транспортного засобу водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, на що останній відмовився.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Показання свідка ОСОБА_2 у судовому засіданні стосовно того, що працівники поліції не подавали сигнали зупинки транспортного засобу, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського, на якому зафіксовано, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухається по вулиці, а поліцейські на службовому автомобілі рухаються за ним, при цьому на відеозаписі видно, що поліцейськими подаються сигнали за допомогою проблискового маячка синього і червоного кольору, на що автомобіль не зупиняється.

Також відеозаписом зафіксовано, що працівники поліції після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , встановивши його особу, пропонують останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, на що останній категорично відмовився, при цьому поводив себе зухвало та перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважаю, що вина ОСОБА_1 доведена та в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та ч.1 ст.122-2 КУпАП оскільки останній відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, а також не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору, чим порушив п.8.9б) ПДР України.

Доводи ОСОБА_1 в заперечення своєї провини судом оцінюються критично, оскільки наявними у матеріалах провадження доказами не підтверджуються та спрямовані на ухилення останнього від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

На виконання вимог ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 скоїв грубе правопорушення, яке у випадку його не виявлення працівниками поліції, могло потягнути за собою тяжкі наслідки.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ч.1 ст.122-2 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах санкції статті 130 ч.1 КУпАП, у вигляді штрафу в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами.

В даному випадку таке стягнення буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень порушником, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі ухвалення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст.5 вказаного Закону.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору не відноситься, а відтак, з нього необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 496,20 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 401, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення на підставі ст.36 КУпАП у вигляді штрафу в дохід державиу розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 496,20 (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.).

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: О.Ю. Кравченко