Справа № 308/4294/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
11.08.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України,
визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 (тридцять чотири) гривні.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не згідна з постановою суду першої інстанції. Вказує, що результати документальної планової виїзної перевірки Компанії, які відображені в Акті перевірки та на яких ґрунтується Протокол, оскаржується в адміністративному (досудовому) порядку, тобто Акт перевірки та оскаржувані ППР, Рішення та Вимога в розумінні положень ст. 56 ПК України є не узгодженими, отже не можуть бути доказом вини Апелянтки у порушенні правил введення податкового обліку. У той же час інші докази, які б доводили вчинення цього правопорушення в справі відсутні, тому факт вчинення апелянткою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП не може вважаться належним чином встановленим та підтвердженим. Зазначає, що згідно з Протоколом датою, часом і місцем вчинення адміністративного правопорушення є жовтень 2016-вересень 2019, тобто навіть у випадку наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, беручи до уваги положення ст. 38 КУпАП, накладення стягнення на посадову особу Компанії можливе лише у строк до 31.12.2019. Щодо пропуску строку вказує на те, що лише 29.07.2020 апелянтка ознайомилась із текстом Постанови, опублікованим у ЄДРСР. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення та закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якої, враховуючи положення ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги таке : апелянтка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи й від неї не надходило заяв про відкладення розгляду справи та розгляд справи за її обов`язкової участі ; розгляд справи неодноразово відкладався ; апелянтка жодного разу не з`явилась на розгляд справи; справа повинна бути розглянута з дотриманням приписів законодавства щодо розумних строків її розгляду.
При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку апеляційний суд бере до уваги таке.
Так, з оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 брала участь у розгляді справи у місцевому суді. Однак, відомостей про отримання нею копії судового рішення у встановлений законом триденний строк, у матеріалах справи немає. Тому, апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк, з відповідним обґрунтування мотивів та підстав незаконності постанови.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, передбачає адміністративну відповідальність за неутримання або неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян.
Об`єктом адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері оподаткування та податкового контролю.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у неутриманні або неперерахуванні до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахуванні податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомленні або несвоєчасному повідомленні державним податковим.
Встановлено, що на підставі направлень від 27.11.2019 №80, № 81 та від 09.12.2019 №94, виданих Львівським управлінням Офісу великих платників податків ДПС, головному державному ревізору інспектору відділу планових та позапланових перевірок Львівського управління офісу великих платників податків ДПС Кравець О. В., проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Ядзакі Україна, за результатами якої виявлено порушення, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та акті про результати перевірки.
Актом неявки посадових осіб ТОВ «Ядзакі Україна» підтверджується, що генеральний директор ТОВ «Ядзакі Україна» ОСОБА_2 та головний бухгалтер ОСОБА_1 до Львівського управління Офісу великих платників податків ДПС для складання та підписання протоколів про адміністративне правопорушення від 27 квітня 2020 року не з`явилися.
Вищенаведені докази, які є належними, допустимими та достатніми, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що головний державний ревізор-інспектор Кравець О. В. була упереджена при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП адміністративного правопорушення; що в неї були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, і що вона була зацікавлена у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь належні докази й на такі не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд визнає, що головний державний ревізор-інспектор Кравець О. В. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяла виключно у межах наданих їй повноважень.
При оцінці доводів апелянтки про те, що результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Ядзакі Україна», які відображені в Акті перевірки та на яких ґрунтується протокол про адміністративне правопорушення, оскаржується в адміністративному порядку, тому місцевим судом передчасно та безпідставно ухвалено рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає ці твердження безпідставними з огляду на таке.
Так, з долученої ОСОБА_1 ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі убачається, що 27 серпня 2020 року, за позовом ТОВ «Ядзакі Україна» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень відкрито провадження у адміністративній справі. На час розгляду апеляційної скарги 11.08.2022, жодних відомостей про те, чи було ухвалене рішення по суті позовних вимог, апеляційному суду ОСОБА_1 не долучено. Водночас, відхиляючи доводи апелянтки в цій частині, апеляційний суд звертає увагу і на те, що процедура оскарження результатів перевірки жодним чином не впливає на встановлені місцевим судом фактичні обставин справи і не ставить під сумніви достовірність доказів, які досліджені та перевірені апеляційним судом на предмет належності та допустимості, оскільки за своєю правовою природою є іншим видом юридичної відповідальності.
Доводи ОСОБА_1 про те, що беручи до уваги положення ст. 38 КУпАП, накладення стягнення на посадову особу ТОВ «Ядзакі Україна» ОСОБА_1 можливе лише у межах строку, тобто до 31.12.2019, однак такі строки на момент розгляду справи місцевим судом закінчилися, - апеляційний суд визнає безпідставними.
Апеляційний суд вважає, що місцевий суд, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за протоколом від 27 квітня 2020 року, складеного відносно ОСОБА_1 та ухваливши постанову 16 липня 2020 року, наклав на ОСОБА_1 стягнення у межах тримісячного строку, тобто судом дотримані приписи ч. 2 ст. 38 та п. 7 ст. 247 КУпАП.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу те, що адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, у вчиненні якого ОСОБА_1 визнана місцевим судом винуватою, на підставі належних та достовірних доказів, які містяться у матеріалах справи, слід вважати триваючим. Так, триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила які-небудь встановлені дії або бездіяльність, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Іноді такий стан триває протягом значного часу, і весь час особа безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на неї обов`язків. Таким чином, триваючі правопорушення припиняються, якщо факт цих правопорушень виявлено компетентним органом при проведенні перевірок. Стягнення за такі адміністративні правопорушення може бути накладене у строк не пізніше ніж через два місяці з дня їх виявлення.
З огляду на вказане, апеляційний суд констатує, що адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, вчинене ОСОБА_1 , є триваючим, оскільки апелянтка тривалий час не виконувала обов`язки, покладені на неї податковим законодавством, відтак воно було виявлено контролюючим органом лише після проведення планової перевірки, а тому строки накладення адміністративного стягнення розпочинають свій перебіг з дня виявлення (припинення) такого порушення, тобто з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення - 27 квітня 2020 року та, з огляду на ту обставину, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється судом, складають три місяці з дня виявлення такого правопорушення. Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а тому посилання апелянтки на порушення вимог ст. 38 КУпАП є безпідставними.
Як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу цього правопорушення, а також не слугують підставами для скасування оскаржуваної постанови є твердження апелянтки про те, що наявні у матеріалах справи докази не доводять факт вчинення нею дій, що суперечать податковому законодавству. Відхиляючи доводи в цій частині, суд апеляційної інстанції враховує те, що на підтвердження вказаних доводів ОСОБА_1 не надала жодних доказів ні в суді першої інстанції, ні до апеляційного суду.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнана винуватою у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на неї в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушниці, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушниці в дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Враховуючи те, що участі у розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 не брала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, - апелянтка позбавила себе можливості надати будь-які докази у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги та спростуванні висновків місцевого суду.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і є безпідставними, без задоволення.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків, витребування доказів, тощо, не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавила себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП ОСОБА_1 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН