ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/950/22 Справа № 205/8930/16 Суддя у 1-й інстанції - Калініченко Г.П. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Єпіка Сергія Олександровича, який діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ІПН відсутній через неможливість однозначно ідентифікувати особу, який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320 грн. в дохід держави.

Постановою суду встановлено, що 14 листопада 2016 року о 11:55 годин водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Золотоосінній у м. Дніпрі, виїхав на залізничний переїзд на заборонний сигнал світлофора. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.20.5(в) ПДР України.

Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік без оплатного вилучення транспортного засобу скасувати та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити адміністративне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, а викладені в ній висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, захисник вказує, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП відносно ОСОБА_1 було складено на водійське посвідчення НОМЕР_2 від 09 жовтня 2009 року, яке останнім було втрачено за два тижні до складання вказаного протоколу. Втрата ОСОБА_1 водійського посвідчення НОМЕР_2 від 09 жовтня 2009 року підтверджується його зверненням до Сервісного центру МВС з питанням заміни посвідчення водія на нове, у зв`язку із його втратою від 01 листопада 2016 року. А тому, з огляду на вказане захисник зазначає, що ОСОБА_1 не міг керувати транспортним засобом в момент порушення п. 20.5(в) ПДР України на підставі посвідчення НОМЕР_2 від 09 жовтня 2009 року, а відтак в його діях не може бути складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Поміж іншого, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що вказана в постанові суду та зазначена в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення адреса взагалі ОСОБА_1 невідома, за адресою по АДРЕСА_2 останній ніколи не був зареєстрований та ніколи не мешкав. Відповідно до паспортних даних ОСОБА_1 він з 08 лютого 2008 року зареєстрований за адресою по АДРЕСА_3 де фактично мешкає по сьогоднішній час.

Окрім цього, в своїй апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік без оплатного вилучення транспортного засобу, мотивуючи свої вимоги тим, що адміністративне провадження було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , про час, дату та місце слухання справи останнього належним чином не повідомили, адреса, яка була наявна в матеріалах справи на момент розгляду її місцевим судом не відповідала дійсності, копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не отримував.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності підтримав своє клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, а також, підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, в межах заявленого клопотання про поновлення строку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про його обґрунтованість, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскільки норми КУпАП не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, то такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, адміністративне провадження було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , про час, дату та місце слухання справи останнього належним чином не повідомили, адреса, яка була наявна в матеріалах справи на момент розгляду її місцевим судом не відповідала дійсності, копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не отримував, а тому, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність поновити захиснику строк апеляційного оскарження постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційним переглядом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином не були з`ясовані обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, оскільки викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання; посада, прізвище і ім`я по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином згідно положень ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення повинен містити всю необхідну інформацію щодо неправомірних дій чи бездіяльності особи, що забезпечить правильну кваліфікацію та притягнення особи до відповідальності за належною статтею КУпАП.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вирішує також питання, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення, та не вправі вийти за межі протоколу.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, настає за в`їзд на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у в`їзді на залізничний переїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника чи чергового по переїзду, при закритому шлагбаумі або коли до переїзду наближається поїзд та інших порушеннях правил проїзду залізничних переїздів (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - спеціальний (водій транспортного засобу, тобто особа, яка в установленому порядку отримала дозвіл на керування транспортним засобом - водійське посвідчення тощо).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Під час апеляційного перегляду встановлено те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 в`їзду на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений.

Так, із матеріалів адміністративної справи вбачається, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП відносно ОСОБА_1 було складено на водійське посвідчення НОМЕР_2 від 09 жовтня 2009 року.

При цьому, судом апеляційної інстанції в ході перегляду оскаржуваної постанови було встановлено, що водійське посвідчення НОМЕР_2 від 09 жовтня 2009 року було втрачено за два тижні до складання вказаного протоколу. Втрата ОСОБА_1 водійського посвідчення НОМЕР_2 від 09 жовтня 2009 року підтверджується його зверненням до Сервісного центру МВС з питанням заміни посвідчення водія на нове, у зв`язку із його втратою від 01 листопада 2016 року.

Тобто, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 123 КУпАП ОСОБА_1 не міг керувати транспортним засобом в момент порушення п. 20.5(в) ПДР України на підставі посвідчення НОМЕР_2 від 09 жовтня 2009 року, а відтак суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Поміж іншого, судо апеляційної інстанції в ході перегляду оскаржуваної постанови було встановлено невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 123 КУпАП положенням ст. 256 КУпАП в частині відображення відомостей щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року адресою проживання ОСОБА_1 вказано АДРЕСА_2 . Вказана адреса була взята судом першої інстанції та відображена в відомостях щодо особи ОСОБА_1 з протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Водночас, відповідно до паспортних даних, ОСОБА_1 з 08 лютого 2008 року зареєстрований та проживає за адресою по АДРЕСА_3 , і за вказаною в оскаржуваній постанові і протоколі про адміністративне правопорушення адресою, останній ніколи зареєстрований не був та не проживав.

Тож, з огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 123 КУпАП, тобто, суд приходить до висновку, що матеріалами справи взагалі жодним чином не підтверджується те, що за кермом транспортного засобу в момент порушення п. 20.5(в) ПДР України перебував саме ОСОБА_1 , а не зовсім інша особа, яка могла знайти втрачене водійське посвідчення та використати його в момент порушення ПДР.

Таким чином, сукупність вказаних обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника щодо відсутності події і складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, так як обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають фактичним обставинам справи, тому на підставі наявних матеріалів справи апеляційний суд позбавлений можливості дійти безсумнівного висновку щодо винуватості особи, щодо якої складено протокол, що виключає адміністративну відповідальність ОСОБА_1 за вказаною правовою кваліфікацією, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому постанова судді підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

А тому, керуючись положеннями ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Єпіку Сергію Олександровичу, який діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік без оплатного вилучення транспортного засобу.

Апеляційну скаргу захисника Єпіка Сергія Олександровича, який діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік без оплатного вилучення транспортного засобу скасувати.

На підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 123 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко