Номер провадження 33/816/28/22 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 163-1 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/12327/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.10.2021, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, оскільки на підставі акту про результати документальної планової виїзної перевірки від 28.07.2021 № 3790/18-28-07-02/36437713/63 були винесені податкові-повідомлення рішення № 02, № 02, № 09 та № 09 від 08.09.2021. ТОВ «Інвентум Україна» звернулось із позовною заявою до Сумського окружного адміністративного суду 28.09.2021 про визнання протиправними та скасування цих податкових повідомлень-рішень і ухвалою суду від 01.10.2021 відкрито провадження у справі № 480/9743/21. Господарські операції між ТОВ «Інвентум Україна» з іншими товариствами підтверджуються належним чином оформленими податковими і видатковими накладними, платіжними дорученнями, договорами поставки, до яких зауважень з боку у ГУ ДПС у Сумській області немає.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.10.2021 ОСОБА_4 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, і на неї накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 85 грн. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови, головний бухгалтер ТОВ «Інвентум Україна» ОСОБА_4 порушила встановлений законом порядок ведення податкового та бухгалтерського обліку, а саме: встановлено заниження податку на додану вартість 2636146 грн, у т. ч. за грудень 2017 року в сумі 78206 грн, червень 2018 року в сумі 67393 грн, грудень 2018 року в сумі 2490547 грн, в результаті чого до бюджету не надійшли кошти, чим порушено абз. «а» п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК; встановлено заниження податку на прибуток у сумі 2 988 373 грн, у т. ч. за 2018 рік на суму 2302138 грн, за 3 квартали 2019 року на суму 686235 грн, в результаті чого до бюджету не надійшли кошти, чим порушено пп. 139.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК.

Будучи відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеною у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_4 в судове засідання 02.08.2022 не з`явилася і будь-якого клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи не надала, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності цієї особи, що не суперечить вимогам закону (п. 91, 99, 100, 101 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМУ № 270 від 05.03.2009; правовий висновок ВП ВС (постанова № 800/547/17 від 25.04.2018).

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП). При цьому правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, документами тощо (ст. 251 КУпАП).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Необхідно зауважити, що порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому слід враховувати, що у справі цей протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою справи про адміністративне правопорушення (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 27.09.2021, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що головний бухгалтер ТОВ «Інвентум Україна» ОСОБА_4 порушила встановлений законом порядок ведення податкового та бухгалтерського обліку, внаслідок чого до бюджету не надійшли кошти.

Разом з тим, такий висновок судді суду першої інстанції не у повній мірі відповідає фактичним обставинам справи, належним чином не умотивований та не ґрунтується на законі, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу і підлягають задоволенню.

Зокрема, платник податків має право оскаржити до органу вищого рівня або суду податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у десятиденний строк після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до відповідного органу зі скаргою щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання рішення законної сили (ст. 55, 56 ПК), тобто податковим законодавством України поширено презумпцію невинуватості на процедуру оскарження.

Протокол про адміністративне правопорушення від 27.09.2021 був складений на підставі акту перевірки від 28.07.2021 за № 3790/18-28-07-02/36437713/63, згідно якого був занижений податок на прибуток на загальну суму 2988373 грн, у т. ч. за 2018 рік на суму 2302138 грн, за 3 квартали 2019 року на суму 686235 грн; податок на додану вартість на загальну суму 2636146 грн, у т. ч. за грудень 2017 року на суму 78206 грн, за червень 2018 року на суму 67393 грн, за грудень 2018 року на суму 2490547 грн.

28.09.2021 до Сумського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ «Інвентум Україна» із позовною заявою до ГУ ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 було відкрито провадження у справі № 480/9743/21, а рішенням цього суду від 23.02.2022 адміністративний позов ТОВ «Інвентум Україна» до ГУ ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень був задоволений, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 08.09.2021 № 02, № 02, № 09, але суддею суду першої інстанції цей факт був залишений поза увагою, хоча обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Прийняття суддею суду першої інстанції необґрунтованого та невмотивованого рішення є безумовною підставою для його скасування через порушення норм процесуального права, оскільки право на отримання належним чином умотивованого судового рішення є процесуальним елементом і складовою «права на справедливий суд», гарантованого ст. 6 Конвенції та національним законодавством України, які містить гарантії справедливого судочинства. «Право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Вартою уваги в контексті вмотивованості постанови судді є правова позиція, викладена ЄСПЛ у рішенні № 19997/02 від 15.02.2007 в справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania), згідно якої «суд першої інстанції не здійснив розгляд усіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував надані докази, що йому б надало можливість, у разі необхідності, ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити».

Оцінюючи докази з огляду на вимоги ст. 252 КУпАП, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення складений без дотримання вимог закону, а саме без наявності на те правової підстави при відсутності узгоджених рішень контролюючого органу щодо грошових зобов`язань платника податків.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення є недійсним (недопустимим доказом ч. 1 ст. 251 КУпАП), тому і усі інші похідні докази є недопустимими доказами (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази).

ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

КСУ зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019№ 1-р/2019).

«Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винною у вчиненні цього правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі.

Оскаржувана постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування норми матеріального права і порушення норми процесуального права, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 05.10.2021 відносно ОСОБА_5 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов