н/п 3/490/2073/2022
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/2679/22
П О С Т А Н О В А

30.08.2022р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

24.05.2022р. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол серії ААБ №325338 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно протоколу вбачається, що 24.05.2022р. близько 20:20 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Opel Vectra" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по вул. Бузника в районі буд. №4, маючи явні ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді слабкої реакції зіниць очей на світло, тремтіння рук, поведінки невідповідної обстановці. В порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на з`ясування стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом медичному закладі.

ОСОБА_1 у судовому засіданні із обставинами правопорушення, викладеними в протоколі, не погодився. Пояснив, що керував автомобілем "Opel Vectra" реєстраційний номер НОМЕР_1 в режимі таксі, віз клієнта. Його автомобіль зупинили поліцейські по вул. Бузника, в ході розмови почали наполягати на наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 це обурило, оскільки він наркотичних засобів та алкоголю не вживає, тим більше перед керуванням автомобілем, за такого він дійсно відмовився від проходження медичного огляду.

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали додані до адміністративного протоколу, доходжу до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм адміністративного законодавства відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, згідно протоколу серії ААБ №325338 дії ОСОБА_1 було кваліфіковано як порушення п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У якості доказів провини ОСОБА_1 до матеріалів справи окрім самого адміністративного протоколу додано акт огляду, направлення на проходження огляду до медичного закладу, рапорт працівника поліції, письмові пояснення ОСОБА_1 .

Між тим акт огляду та направлення на проходження огляду до медичного закладу лише підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

З матеріалів справи вбачається, що обставини відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на з`ясування стану наркотичного сп`яніння здійснювалося при безперервній фіксації на боді камеру. Між там до протоколу жодного носія з відеозаписом вказаних подій не додано.

Отже жодних прямих та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння, що було б законною підставою для працівників поліції пропонувати проходження медичного огляду, матеріали справи не містять. Версія подій ОСОБА_1 щодо обставин викладених у протоколі, наявними доказами не спростована та докази які додані до протоколу не забезпечують такий рівень доказування вини останнього, який не залишав би розумних сумнівів у можливості іншої версії подій, ніж зазначено у протоколі.

Суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень на транспорті, особливо пов`язаних із керуванням транспортними засобами водіями у стані сп`яніння, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких правопорушень.

Проте необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростовними доказами обставин наявності у ОСОБА_1 явних ознак наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом та порушення п. 2.5 ПДР України, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття адміністративного провадження.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 130, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.