Справа № 126/1293/22
Провадження № 33/801/688/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 20 липня 2022 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 20 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень в дохід держави без позбавлення права керування транспортними засобами. Стягнуто з ОСОБА_1 496,20 грн судового збору.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції.

В скарзі зазначає, що поліцейські, зупинивши його без будь-якої причини, одразу повідомили, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на факт вживання алкогольних напоїв, від якого він не відмовлявся, після чого відеозапис був зупинений. Відеозапис продовжився, коли його доставили вже до відділення поліції і розпочали складати протокол. Оскільки відеозапис не є безперервним, він не може бути належним та допустимим доказом у справі.

У судове засідання, призначене на 23 серпня 2022 року, ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

У телефонограмі від 18 серпня 2022 року (Вх.№6201) ОСОБА_1 просив розгляд справи, яка призначена на 23 серпня 2022 року о 14 год. 30 хв. проводити без його участі, оскільки він знаходиться на передовій у ЗСУ (а.с.31).

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Беручи до уваги клопотання ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку щодо розгляду справи у відсутність апелянта.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У статті 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №161300, складеного інспектором СРПП ВП №1 Гайсинського РУП лейтенантом поліції Синявським Р.М., 17 липня 2022 року о 17 год. 20 хв. на відрізку дороги між с. Джулинка та с. Теофилівка Т0202 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУПАП (а.с.2).

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що поліцейські зупинили його без будь-якої причини і одразу повідомили йому, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, запропонувавши пройти медичний огляд на факт вживання алкогольних напоїв, від якого він не відмовлявся.

Відповідно до положень статті 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп`яніння.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

З пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, слідує, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції (першого), який міститься на DVD-диску, після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 поліцейський повідомив, що з візуального огляду вбачається факт вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв, а з салону авто відчутний запах алкоголю. Після цього поліцейський декілька разів запитав водія, чи буде він проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, в тому числі за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_1 згоди не надав. Після чого поліцейський запропонував водію вийти до службового автомобіля. Відеозапис завершується тим, як ОСОБА_1 дзвонить комусь, не виходячи з автомобіля.

На другому відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано момент складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, оголошення поліцейським його змісту ОСОБА_1 і відмова останнього від підпису протоколу.

Будь-яких заперечень з приводу суті адміністративного правопорушення та встановлених обставин після оголошення змісту протоколу ОСОБА_1 не висловив, а також не зазначив про свою згоду на проведення огляду та про відмову поліцейських щодо проведення огляду.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, поліцейський склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 не скористався своїм правом на надання пояснень по суті порушення, оскільки відмовився ставити підпис в протоколі та отримати примірник протоколу.

Апеляційний суд бере до уваги також ту обставину, що ОСОБА_1 при розгляді справи в суді першої інстанції визнав вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто не заперечував факту відмови від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Проаналізувавши наявні у справі докази, суд вважає, що викладені в протоколі обставини узгоджуються з обставинами, які відображені на відеозаписі, а тому підстав не брати вказані докази до уваги не має.

Не беруться до уваги твердження ОСОБА_1 з приводу неналежності та недопустимості як доказу відеозапису з нагрудної камери працівника поліції внаслідок того, що цей відеозапис не є безперервним, оскільки факт ненадання безперервного відеозапису не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності.

ОСОБА_1 не заперечує зафіксованих на відеозаписі обставин та не зазначає, що такі обставини не відповідають дійсності, а також не вказує, які саме обставини не відображені на відеозаписі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, частиною 7 статті 294 КУпАП визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Накладаючи на ОСОБА_1 стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що має наслідком скасування постанови суду першої інстанції в частині накладення стягнення.

Санкція частини першої статті 130 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Частиною першою статті 33 КУпАП визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

За результатами розгляду справи суд наклав на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами, тоді як санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною і не передбачає у будь-який спосіб можливість пом`якшення встановленого у ній стягнення, у тому числі і за обставин, передбачених ст. 33 КУпАП.

За таких обставин, оскільки постанова суду першої інстанції постановлена з грубим порушенням норм матеріального права, вона підлягає скасуванню в частині накладення стягнення та накладенням на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 20 липня 2022 року скасувати в частині накладення стягнення.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

У решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало