Номер провадження: 33/813/589/22
Номер справи місцевого суду: 497/621/22
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

захисника правопорушника ОСОБА_1 - адвоката Бузанова Д.В.,

розглянувши в режимі відеоконференції матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бузанова Дмитра Вікторовича на постанову Болградського районного суду Одеської області від 04 квітня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і зареєстрованого в м.Артемівськ (м.Бахмут) Донецької області, громадянина України, ФОП (маркетинг), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 8500 грн. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Відповідно до постанови суду, 03.04.2022 року о 18:45 годині прикордонним нарядом «секрет» у складі майстер-сержанта ОСОБА_2 на відстані 700 м до лінії державного кордону в районі прикордонного знаку 0757/10 було виявлено та затримано групу осіб чоловічої статті у кількості двох осіб, громадян України, в тому числі ОСОБА_1 , які незаконно поза пунктом пропуску намагалися перетнути Державний кордон з України в Республіку Молдова, чим ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 Закону України "Про державний кордон України" від 04.11.1991 року.

За даним фактом помічником начальника ВПС з АЮД, начальником групи - лейтенантом ОСОБА_3 у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, згідно до штампу на конверті, 14.04.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Бузанов Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У судове засідання призначене на 30.08.2022 року на 10 год. 30 хв. у режимі відеоконференції був присутній апелянт ОСОБА_1 та його адвокат Бузанов Д.В., які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.204-1 ч.2 КУпАП, підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності, згідно ст. 251 КУпАП:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №026960 від 04.04.2022 року, який є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів;

- рапортом старшого наряду майстер-сержанта ОСОБА_4 , з якого вбачається, що в районі прикордонного знаку 0757/10 на відстані 700 м до лінії державного кордону було затримано групу осіб громадян України чоловічої статі, які намагалися незаконно перетнути кордон з України в Республіку Молдова;

- протоколом про адміністративне затримання від 03.04.2022 року.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, що 03.04.2022 року о 18:45 годині прикордонним нарядом «секрет» у складі майстер-сержанта ОСОБА_2 на відстані 700 м до лінії державного кордону в районі прикордонного знаку 0757/10 було виявлено та затримано групу осіб чоловічої статті у кількості двох осіб, громадян України, в тому числі ОСОБА_1 , які незаконно поза пунктом пропуску намагалися перетнути Державний кордон з України в Республіку Молдова, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України "Про державний кордон України" від 04.11.1991 року. За цим фактом на ОСОБА_1 було складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204 КУпАП.

Частина 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до інкримінованого йому правопорушення не надано.

Апеляційний суд зазначає, що наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення факт перетинання кордону ОСОБА_1 не зафіксовано, і у матеріалах справи відсутні об`єктивні дані, котрі беззаперечно вказують на те, що було вчинено адміністративне правопорушення та ОСОБА_1 винний в його вчиненні.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Стосовно доводів апелянта ОСОБА_1 та його захисника, про те, що ОСОБА_1 тимчасово винаймав номер у готелі «Інзов» у місті Болград Одеської області, з метою пошуку подальшого житла для своєї сім`ї, то вони заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, від ОСОБА_1 в якості доказів проживання у готелі було надані чеки про оплату проживання у номері на два дні, квитанції, та скріншоти повідомлень з готелю (а.с. 47-55).

З наданих доказів вбачається, що дійсно ОСОБА_1 винаймав житло НОМЕР_1 року у готелі «Інзов» у м.Болград Одеської області, метою пошуку житла в м. Болград, або Болградському районі Одеської області для проживання своєї сім`ї на час військового стану в Україні.

Об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 у складі групи осіб спільно з ОСОБА_5 намагався незаконно поза пунктом пропуску перетнути кордон з України в Республіку Молдову, як про те зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення ПдРУ № 026960 від 04 квітня 2022 року, матеріали справи не містять.

Більше того, згідно матеріалів адміністративної справи вищевказана «група осіб» не встановлена. В особи ОСОБА_5 не було відібрано ніяких пояснень і матеріали справи не мають доказів, що у відношенні ОСОБА_5 також був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні діяння, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

У п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно якого «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, не взяв до уваги наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 , яка не була підтверджена належними і допустимими доказами, чим порушив вимоги норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню зприйняттям нової постанови про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 268, 283, 287, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бузанова Дмитра Вікторовича задовольнити.

ПостановуБолградського районного суду Одеської області від 04 квітня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати.

Прийняти постанову, якою провадження у справі закрити через відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 05.09.2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда