Справа №760/7554/22 3/760/5056/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Києві, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, маючої на утриманні дитину 2007 року народження, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.04.2022 року о 00.30 год. по вул. Шаповала, 2А у м. Києві керувала автомобілем «Шевролет», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, яка не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася, з чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Оскільки дії водія ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість не визнала. Зазначила, що протокол складено неправомірно, оскільки за кермом не була, керував автомобілем її чоловік. 17.04.2022 року вона перебувала у подружки вдома, в автомобілі спрацювала сигналізація, їй сказали спуститися та перегнати автівку, оскільки вона усім заважала. ОСОБА_1 зателефонувала своєму чоловікові з проханням перегнати автомобіль, оскільки вони живуть поруч. Він прийшов та вони у двох перегнали автівку. Особисто вона сиділа на пасажирському сидінні. По дорозі автівка заглохла. Вони з чоловіком посварилися, увімкнули аварійку. Вона сиділа у автомобілі, він був нерухомим. В цей час приїхала патрульна поліція, одразу почали усі кричати, погрожувати автоматами. Поліція одразу відібрала ключі від автівки, телефон, сумку. Поліція намагалася її витягнути з автівки, однак вона злякалася та закрилася у автівці. Поліція застосувала газовий балончик та у подальшому на неї надягнули кайданки. Одразу на місці чоловік казав поліцейським, що він перебував за кермом. Вважає, що протокол складено безпідставно, а тому на місці нічого не підписувала. На чоловіка протокол не складали, однак його також затримали. Після того, як автівка заглохла, вона стояла на місці, не рухалася. Час на відео неправильний. Просила надати їй адвоката чи надати можливість зателефонувати своєму адвокатові. Переконує, що не керувала ТЗ, а просто сиділа на пасажирському сидінні. Додатково на запитання суду зазначила, що на неї також було складено постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що вона при зміні напрямку руху не користувалася світловим покажчиком повороту та не мала права пересуватися автомобілем в комендантську годину. Штраф за вказане порушення нею сплачено, постанова не оскаржена.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначив, що він перебував вдома. Зателефонувала дружина, повідомила, що у автівці проблеми з проводкою, оскільки сигналізація довго працювали та не вимикалася. Він повідомив, що забере машину та відвезе на парковку, де її оглане електрик. Вони зустрілися, він сів за кермо, дружина на пасажирське сидіння, вони поїхали. Однак автівка заглохла. Він вийшов з автомобіля, закурив, через приблизно 5 хвилин приїхала поліція, сказала, що вони диверсанти, поклала його лицем у підлогу, все, що було при ньому, забрали. Так він лежав на землі дуже довго. Все це бачила дружина, вона злякалася та закрилася у автівці, її почали доставати, забризкали балоном, почали бити. Після приїхали ще патрулі. Перший патруль його забрав, а як він дізнався потім, другий забрав його дружину до райвідділу. Його у подальшому відпустили, жодних документів на нього не складали. Переконує суд, що саме він керував автівкою.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 зазначив, що дійсно він був свідком подій, що сталися 17.04.2022 року. Підтвердив в удовому засідання письмові пояснення, що ним надавалися на місці пригоди. Додатково зазначив, що він працював охоронником ЖК, була комендантська година, вони були у двох з напарником. Дуже близько до біля їх посту охорони проїжджала автівка, вони на неї звернули уваги, бо це було дивно у цю годину. Вони побачили, як з пасажирського сидіння з машини випала людина чоловічої статі. Після чого машина зупинилася. За кермом була жінка. Між нею та чоловіком виникла сварка, як вони дізналися, сімейна. Автівка була на проїзній частині, майже одразу, приїхала поліція, десь за 1 хвилину приблизно. Це був патруль. Авто зупинилося прямо навпроти посту охорони, який має оглядовість на 360 градусів. Свідок прямо зазначає, що він чітко бачив, що за кермом автомобіля була жінка, а з пасажирського сидіння випав чоловік. Інших людей не було взагалі. На запитання захисту додатково повідомив, що не бачив, що жінка керувала автомобілем, проте чоловік випав з пасажирського сидіння, інших людей не було, а жінка вийшла з водійської сторони автівки. Саме тому він гадає, що жінка й керувала автомобілем. Була комендантська година та він на все звертав увагу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначив, що 17.04. приблизно о годині ночі він був на посту охорони та бачив на власні очі, як з автівки випала людина чоловічої статі. Він випав зі сторони пасажирської двері. У подальшому була сварки між чоловіком та жінкою. Автомобіль зупинився прямо навпроти посту охорони. Коли він побачив, що людина випала з машини, він одразу вибіг дізнатися, що трапилося, проте йому чоловік сказав, що все добре та вони розберуться самі. Між ними була сварка. Свідок вже хотів викликати поліцію, однак поліція приїхала сама. У автівці було всього двоє людей: чоловік та жінка. До прибуття поліції, а це було приблизно 1-2 хвилини, жінка знаходилася за кермом та з машини не виходила. На додаткові запитання захисту додав, що він на все звертав увагу, бо була комендантська година, авто почало зупинятися прямо біля їх посту охорони, з автівки випав чоловік, він вибіг, а машина почала трохи здавати назад, за кермом була жінка. Він особисто бачив, що за кермом була жінка й в той момент, коли автівка під`їжджала, а потім здавала назад, а також жінка перебувала у автівці за кермом до приїзду поліції. Він був поруч та все бачив, втому числі після того. як приїхала патрульна поліція. У своїх поясненнях свідок виклав саме так, як все й було. Писали пояснення разом вдвох із напарником. Ніхто їм нічого не диктував, написали саме так, як все й було, як все сталося, писали вдвох, а тому пояснення можуть бути однаковими, однак поліція їм нічого не диктувала. Свідок працює охоронником ЖК. Після приїзду поліції чоловіка забрали. Потім інший патруль забрав жінку. Патрульний все знімав на кемеру, про що він усіх повідомив. Свідок розумів, що його знімають. При свідкові працівник поліції запропонував жінці пройти мед огляд, однак вона відмовилася. Це все має бути на відео якого особисто свідок не бачив. Додатково зазначив, що жінка вела себе неадекватно, постійно кричала, особисто пов`язує це із шоковим станом жінки через вказану пригоду.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Хівріч О.В. просив справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Ураховуючи пояснення ОСОБА_1 , які вона надала в судовому засіданні, а також доводи, що викладені у письмовому клопотанні про закриття справи, загалом позиція сторони захисту зводиться до:

-відсутності доказів, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом;

-у протоколі немає підписів свідків та захисник вважає, що вказаних свідків поліція можливо привезла із собою. Така версія підтверджується тим, що захисник не зміг знайти даних, що свідки дійсно працюють охоронниками.

-ОСОБА_1 не була забезпечена захисником, через що на місці не могла скористатися правовою допомогою;

-у протоколі та рапорті зазначений різний час вчинення правопорушення, що різниться приблизно на 10 хвилин.

-щодо свідка ОСОБА_4 є інформація, що він притягувався до відповідальності, позбавлений батьківських прав, а тому його пояснення є сумнівними.

Інших доводів не наведено та з будь-якими клопотаннями сторона захисту до суду не зверталася.

Відповідно до статті 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Правилами дорожнього руху регламентовано, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, та передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Статтею 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналогічні положення щодо порядку проведення огляду водіїв транспортних засобів про визначення стану сп`яніння закріплені у п.п. 3, 6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, та п.п. 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ за № 1452/735 від 09.11.2015 року №1413/27858.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: а) запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Як убачається з матеріалів цієї справи, особа, що притягується до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці вимог наведених Правил не дотримався, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 того ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України;

- відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення вчиненого особою, що притягується до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КпАП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм указаних правил ПДР.

Так, судом, в судовому засіданні було відтворено у повному обсязі відеозапис, у відповідності до якого працівник поліції неодноразово пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, однак остання відмовляється.

Причому, вказана відмова є категоричною. З відео убачається, що ОСОБА_1 зазначає це без примусу чи будь якого тиску, зазначила це добровільно.

Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео, що міститься в матеріалах справи, зафіксована подія правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

-Показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які були судом попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та які, кожен окремо, показали, що вони особисто бачили, що автівкою керувала жінка, яка у подальшому відмовилася проходити медичне освідування про що вони написали письмові пояснення та підтвердили зазначено в судовому засіданні.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 161/5372/17, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Вказані показанні свідків узгоджуються з іншими доказами у справі, та визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в адміністративному правопорушенні.

При цьому, показання свідка ОСОБА_5 суд відкидає, оскільки він є чоловіком ОСОБА_1 та прямо зацікавлений у результатах розгляду справи.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом, свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а саме, відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Згідно абз. 1, 4 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, що відповідальність за ст. 130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись (згідно з Постановою Верховного Суду № 18 від 19.12.2008 року).

Доводи ОСОБА_1 та її захисника щодо закриття справи суд вважає непереконливими.

Так, доводи ОСОБА_1 про те, що вона не керувала транспортним засобом, на думку суду, спростовані показанні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні, які прямо вказали на протилежне. Вказані свідки судом попереджені про кримінальну відповідальність, не довіряти їх у суду підстав немає.

Крім цього, суд звертає увагу й на те, що на відеозапису (01:16:50) ОСОБА_1 особисто зазначає, що вона керувала автівкою, а саме: «я їхала собі спокійно додому, нічого не порушила», що також свідчить про те, що ОСОБА_1 , зазначаючи у суді версію про те, що вона не керувала ТЗ, як спосіб захисту та можливість уникнути адміністративної відповідальності.

Крім того, у матеріалах справи наявні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КупАП за керування транспортним засобом та порушення п. 15.10 ПДР. При цьому, ОСОБА_1 цього не заперечувала в судовому засіданні, а навіть підкреслила, що штраф вона добровільна за вказане порушення сплатила.

Доводи захисту про те, що у протоколі немає підписів свідків, не спростовують відсутність їх на місці складання протоколу та на місці пригоди, оскільки вказані свідки присутні на відеозаписі під час, коли працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти освідування, а також підтвердили фактичні обставини в судовому засіданні, що не суперечить викладеному у протоколі.

Доводи про те, що вказані особи не працюють охоронниками, а є зацікавленими зі сторони поліції, нічим не підтвердженими та не мають значення для встановлення істини у цій справі.

Розбіжність у часі щодо вчинення правопорушення та часом, зазначеним у протоколі, не може бути тим фактом, що ставить під сумнів вчинення самого адміністративного правопорушення, тим більше, що така розбіжність є невеликою. Тим більше, фактично ОСОБА_1 не заперечує обставин викладених у протоколі та зафіксованих на відео запису за її участю (аналогічні висновки у постанові Київського апеляційного суду у справі №359/9087/20), проте переконує суд, що не керувала ТЗ.

Доводи захисту про те, що свідок ОСОБА_4 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. а також є особою, що позбавлена батьківських прав, а тому до його показань треба ставитися критично, суд відкидає, оскілки вказане не відноситься до розгляду конкретно вказаної справи.

Доводи про те, що ОСОБА_1 не була забезпечена захисником, через що на місці не могла скористатися правовою допомогою, суд оцінює так, що вказане не може бути єдиною підставою у цій справі для закриття провадження, оскільки вказане не впливає на саму суть вчиненого адміністративного правопорушення.

Так, дійсно, стаття 268 КУпАП передбачає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право, в тому числі: при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Аналогічна позиція неодноразово була підтримана Верховним Судом (наприклад, № 524/9827/16-а від 18.02.2020), а саме про те, що розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу та не надання можливості скористатися правами, які передбачені ст. 268 КУпАП, є безумовним порушенням. Тобто, обставини, на які посилається захисник, не є тотожними у цій справі, розгляд якої відбувається судом, із залученням захисту та наданням сторонам у повному обсязі користуватися своїми правами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування. Вказане вбачається з Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, в якому зазначено, що: «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Таким чином, під час розгляду справи ОСОБА_1 забезпечена захисником та вільно користується своїми правами.

Окремо суд звертає увагу на поведінку ОСОБА_1 , яка, загалом, під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, не відповідала загально прийнятим нормам у цивілізованому суспільстві (агресивна поведінка, висловлювання нецензурною лайкою).

Крім того, ОСОБА_1 вчинила правопорушення вночі, під час дії комендантської години, що не могла не розуміти, тим самим умисно порушуючи встановлені обмеження під час введення воєнного стану.

Порушення формальностей, на які звертає увагу захисник, які регулюють порядок складання процесуальних документів чи окремих процесуальних дій, але жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті порушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

Верховний Суд (постанова від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18) зазначав, що норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».

Суд в цій справі вважає такий підхід, сформований ВС, правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та/або заперечити цю інформацію.

Тим самим, в сукупності підстави наведені ОСОБА_1 для визнання доказів недопустимими не є слушними, оскільки не було установлено істотних фундаментальних порушень прав і свобод ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. The United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007 постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки остання керуючи транспортним засобом відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено. Строки притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У цій ситуації суд ураховує обставини, визначені ст. 33 КУпАП, обставин, які б обтяжували чи пом`якшували відповідальність не встановлено, і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті 130 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню її вини, необхідним і достатнім для її виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так й іншими особами.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, ч.1 ст.130, 251, 252, 283-285, 307-308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 496 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту винесення до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані, згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), у розрізі ст. 18 указаного Закону, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання (відмови у відкритті виконавчого провадження).

Суддя Ріхтер В.В.