ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/846/22 Справа № 202/1997/22 Суддя у 1-й інстанції - Михальченко А.О. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко В. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в особі судді Коваленко В.Д., за участю адвоката Белінського Ю.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. .

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

ОСОБА_1 визнано винуватою в тому, що він приблизно о 18 годин 55 хвилин 15.03.2022 року в м.Дніпро, Індустріальний район, вул.Маршала Малиновського, б.6, керувала транспортним засобом TOYOTA COPOLLA, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився у медичному закладі ОМПЦЗ «ДОР». Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9а ПДР України.

Вимоги апеляційної скарги з доповненнями до неї та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, розгляд справи проводився поверхнево, не було проаналізовано наявні докази. Судом не було взято до уваги, що працівники поліції її не зупиняли, зазначає, що вона знаходилась біля автомобіля в нерухомому стані, факт керування транспортним засобом відсутній. Посвідчення водія у неї не вилучали, від керування транспортним засобом її не відстороняли.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що під керуванням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, процесом самого руху до зупинки, та в матеріалах справи відсутній відеозапис з бодікамер поліцейських, які б вказували на рух її автомобіля, а також порушення правил ПДР за які її могли зупинити. На її думку, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які відомості, які б надавали право поліцейському вимагати проходження огляду на стан сп`яніння.

Позиція учасників апеляційного перегляду.

Адвокат Белінський Ю.Є. в апеляційному суді просив апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду скасувати, та закрити провадження за відсутності в її діях складу вказаного правопорушення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку адвоката, перевіривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вбачається, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності...

В ході апеляційного розгляду встановлено, що вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано належним чином.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного чи іншого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду визначена в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735 (далі Інструкція).

Відповідно до п.п. 2, 6, 7 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Законодавцем чітко прописаний порядок такого огляду, який проводиться тільки при наявності відповідних підстав вважати, що особа перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Підозрювана особа спочатку обов`язково повинна пройти огляд з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції, у присутності двох свідків і тільки після цього, якщо особа не заперечує факту виявленого сп`яніння, то поліцейський складає відповідний протокол, але якщо особа відмовляється від огляду з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, або після цього огляду заперечує його результати, то тільки тоді, подальший огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Статтею 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані наркотичного сп`яніння, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, ґрунтуються на даних протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту поліцейського та висновок щодо результатів медичного огляду.

Посилаючись на вказані вище докази як на такі, що підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9а ПДР України та, відповідно, вину у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, районний суд не дав їм належного аналізу, а саме не зазначив, які саме дані містяться у цих доказах, які саме факти та обставини ці докази підтверджують, у зв`язку із чим не дав їм відповідної оцінки та прийшов до передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд наголошує, що відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчиненні адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі такі, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності.

Так, суд першої інстанції формально послався в постанові на протокол про адміністративне правопорушення, остільки в наявному протоколі серії ААБ №283399 від 23.04.2022 року не має чіткого зазначення, які саме ознаки сп`яніння були виявлені у водія ОСОБА_1 .. Будь-які свідки та відеозапис з бодікамер поліцейських в матеріалах справи,- відсутні.

Відповідно до положень п.1.3, п. 3.3 розділу ІІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 р. №100, необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції». Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рапорту працівників поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 подія фіксувалась на бодікамери поліцейських. Районний суд в розумінні ст.251 КУпАП для повного та об`єктивного розгляду вказаного матеріалу, повинен був дослідити відеозапис, остільки зафіксовані події мали місце 15.03.2022 року за участю ОСОБА_1 , але такий запис в матеріалах справи, як зазначено вище, взагалі відсутній.

На теперішній час строки зберігання відеозапису скінчились.

В матеріалах справи відсутні належні докази щодо перебування водія ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння саме під час керування транспортним засобом. В матеріалах справи взагалі відсутній акт огляду щодо того, які саме ознаки алкогольного сп`яніння були виявлені у ОСОБА_1 , остільки посилання в протоколі про адміністративне правопорушення та рапорті поліцейського також відсутні будь-які відомості щодо ознак сп`яніння, відсутня їх конкретизація.

Крім цього, ОСОБА_1 не відсторонювалась від керування. Водійське посвідчення не вилучалось.

Тому доводи апеляційної скарги є слушними, остільки належних та допустимих доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 у скоєному не встановлено, належних даних, що вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, - не надано.

У відповідності до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вимогами ст. 266 особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування ними транспортними засобами.

Апеляційний суд критично оцінює докази, на які послався районний суд, з точки зору їх достовірності, належності та допустимості.

Районним судом не були належно виконані вимоги ст. ст. 245, 251, 280, 283 КУпАП.

Апеляційний суд враховуючи вищенаведене приходить до висновку, що судом першої інстанції вимоги Закону про всебічність, повноту та об`єктивність дослідження всіх обставин справи не були дотримані, не було звернуто увагу на вказані вище недоліки та поза розумним сумнівом не доведено вину ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні. Тому судове рішення не можна визнати законним.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд зазначає, що в рішенні від 21.07.2010 року у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

В зв`язку з цим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати, постановити нову, якою ОСОБА_2 визнати невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , -задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2022 року, якою ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення скасувати.

Постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Коваленко В.Д.