Справа № 587/570/22
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2022 року суддя Сумського районного суду Сумської області Степаненко О.А., розглянувши адміністративну справу, що надійшла з ВП № 4 ( м.Суми) Сумського РУП ГУ НП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ,
В С Т А Н О В И В :
27 квітня 2022 року о 16-09 год. ОСОБА_1 на а/ш С-191544 під*їзд від Н-07 до с.Сад керував мотоблоком «Кентавр» МБ 2075 Д-2 з причепом у стані алкогольного сп*яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законом порядку за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810», результат якого показав 0,36 %, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп*яніння у медичному закладі відмовився в присутності 2 свідків, чим порушив п.п.2.9 а) ПДР України і скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник вину не визнали. ОСОБА_1 пояснив, що в той день він прийшов в гараж, взяв мотоблок і поїхав на ньому на усадьбу в с. Сад, Яблунева, 13. Не вживав спиртне. Туди він не доїхав, спустився до ставка, 400 метрів від`їхав і порвався шланг прямо на ходу, солярка почала витікати. З`їхав на обочину, подивився і зрозумів, що неполадки можна усунути. Він повернувся до гаражу, знайшов шланг і сусід , який в той день купив машину і запропонував випити чарку коняку. Він випив. Коли повертався до свого мотоблоку зустрівся ОСОБА_2 , який на своєму мотоблоці трохи підвіз його до його мотоблоку, вразі якщо його мотоблок не заведеться, то він його на буксирі дотягне, коли назад буде їхати. Він замінив шланг, коли намагався заводити мотоблок з`явилися працівники поліції, які запропонували йому пройти обстеження на місці. Він продув трубку, чекали довго на результат, який показав 0,36 проміле.
Дана справа підлягає закриттю з наступних підстав.
Диспозиція ст.130 ч.1 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суду надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 240824 від 27.04.2022 від 27.04.2022 року; письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , акт огляду на стан алкогольного сп*яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результат огляду за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810», відеозапис вчиненого правопорушення.
Разом з тим, по-перше протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду. По-друге пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності відповідно до статті 251 КУпАП можуть бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Слід зазначити, що стаття 6 Конвенції про права та основоположні свободи людини за своєю структурою в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.
Розглядаючи справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на вказані випадки, слід звернути увагу на те, що виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання .
Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.
Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду. Також в деяких інших справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАП до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.
Отже, розгляд справи у відсутність «обвинуваченого» по адміністративній справі, з огляду на положення прецедентної практики ЄСПЛ, за певних обставин можуть потягти за собою порушення прав та законних інтересів особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
Слід звернути увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення. В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «Олег Колесник проти України»).
Отже, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).
Крім того, свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в той день 27 квітня 2022 року близько 15-16 год. він на мотоблоці їхав на свою усадьбу, що по вул. Яблуневій в с. Сад Сумського району. Проїжджаючи в районі дамби в с. Сад, по путі він зустрів ОСОБА_1 , який йшов в попутному напрямку. Він з ним заговорив, в ході розмови ОСОБА_1 повідомив, що він на мотоблоці їхав на свою усадьбу, що теж знаходиться по вул. Яблуневій в с. Сад Сумського району, і по путі мотоблок зламався, був пошкоджений паливний шланг. ОСОБА_1 повідомив, що він повертається до мотоблоку з гаража, де знайшов запасний шланг, буде намагатися замінити шланг і намагатиметься завести мотоблок. Вони домовилися, що якщо мотоблок не заведеться, то він, ОСОБА_6 , допоможе ОСОБА_1 буксирувати мотоблок до гаражу. Свідок пояснив, що він підвіз ОСОБА_1 до свого мотоблоку, який стояв на узбіччі, після чого поїхав далі, а коли через деякий час повертався додому, то побачив ОСОБА_1 , який знаходився біля свого мотоблоку на тому ж місці, де він був і раніше, біля нього перебували працівники поліції.
Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даних правопорушень в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі.
Керуючись ст. 130 ч.1, ст.247 п. 1 , п.3 ч.1 ст.284 КпАП України,
П О С Т А Н О В И В :
Закрити адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 КпАП України за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.А.Степаненко