Справа № 366/3343/21
Провадження № 3/366/92/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції №1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

15.12.2021 року до Іванківського районного суду Київської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 180254 від 12.12.2021 року:

У грудні 2021 року (точну дату та час встановити неможливо, оскільки протокол має незрозумілі для читання виправлення) в смт. Іванків по вул. І. Проскури 86, водій керував автомобілем марки BMW 520, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. (зрозуміти виправлений у тексті протоколу пункт ПДР неможливо через незрозумілі виправлення) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. (через виправлення не зрозуміло чи це ч. 1 чи ч. 4) ст. 130 КУпАП.

Судові засідання, які були призначені на 21.01.2022 року, 03.02.2022 року та 08.02.2022 року були відкладені за клопотанням сторони захисту.

В цих судових засіданнях ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зокрема пояснив, що він не керував автомобілем за обставин, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні 15.02.2022 року свідок ОСОБА_2 пояснила, що вона є матір`ю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Надала письмові пояснення, згідно з яких за кермом вищезазначеного автомобіля знаходилась вона, а не її син ОСОБА_1 . В цьому ж судовому засіданні ОСОБА_1 просив отримати пояснення в судовому засіданні у свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Постановою судді від 15.02.2022 року було застосовано привід до зазначених свідків.

Судове засідання відкладено на 03.03.2022 року, яке не було проведено у зв`язку з військовою агресією рф на території України.

24.02.2022 року рішенням зборів суддів Іванківського районного суду Київської області № 3 було тимчасово зупинено здійснення судочинства.

06.03.2022 року розпорядженням Голови Верховного суду України № 1/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.

22.04.2022 року підсудність судових справ Іванківського районного суду було відновлено розпорядженням Голови Верховного суду України № 18/0/9-22 від 21.04.2022 року.

Судове засідання призначене на 16.08.2022 року, яке у зв`язку з неявкою сторін відкладено на 30.08.2022 року.

В судове засідання, яке було призначене на 30.08.2022 року ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Працюк В.Л. (виступає захисником на підставі договору про надання правової допомоги № 16/адмін. Від 07.02.2022 року), свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також інспектор СРПП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Костюк Ю.В. не з`явились. Про дату та час судового засідання повідомлялись вчасно та належним чином. Крім цього, для забезпечення участі вищезазначених осіб в судовому засіданні суддею вживались додаткові заходи, однак ці особи в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 про дату та час судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином, причин своєї неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не направив, суддя приходить до висновку, що він мав об`єктивну можливість особисто, в повній мірі реалізувати свої права передбачені ст.286 КУпАП. Останній не був позбавлений можливості надати письмові клопотання, заяви, звернення чи пояснення з приводу обставин правопорушення. За цих обставин суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім цього, ч. 2 ст. 272 КУпАП зазначено, що на виклик органу (посадової особи), у провадженні якого перебуває справа, свідок зобов`язаний з`явитися в зазначений час, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання.

КУпАП не містить положень щодо обов`язку відкладення розгляду справ про адміністративні правопорушення у разі неявки у судове засідання свідків адміністративного правопорушення, а тому, неявку цих свідків суддя розцінює як спосіб реалізації ними своїх прав та обов`язків.

З огляду на вищевикладене, а також керуючись таким завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення як своєчасність, суддя приходить до висновку про проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення без участі її учасників.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 1.1 розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (далі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.10 розділу 1 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні по справі про адміністративне правопорушення було досліджено наступні, надані до суду докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 180254 від 12.12.2021 року, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 11.12.2021 року, оптичний диск з файлами відеозапису та письмове пояснення ОСОБА_2 від 15.02.2022 року. Інших доказів матеріали справи не містять.

Дослідивши ці докази, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до п.п. 2.2. Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 року № 3/02-15 «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» в протоколі про адміністративне правопорушення не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписаний особою, щодо якої він складений.

Пунктом 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 (далі Інструкція № 1376), не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

В ході дослідження протоколу про адміністративне правопорушення в судовому засіданні встановлено, що протокол має незрозумілі для прочитання виправлення: у графі протоколу, де зазначається дата та час вчинення адміністративного правопорушення; у графі, де зазначається пункт Правил дорожнього руху, який порушила особа; у графі, де зазначається частина статті КУпАП, до якої притягається особа.

Такі виправлення окрім того, що вони не дозволяють встановити обставини вчинення особою адміністративного правопорушення, що є обов`язковим з точки зору ст. 256 КУпАП, є також порушенням вимог законодавства щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення, а тому, в цьому випадку протокол про адміністративне правопорушення визнається суддею неналежним та недопустимим доказом по справі.

Крім цього, у графі протоколу про адміністративне правопорушення «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин», складеного відносно ОСОБА_1 зазначено: У грудні 2021 року (точну дату та час встановити неможливо, оскільки протокол має незрозумілі для читання виправлення) в смт. Іванків по вул. І. Проскури 86, водій керував автомобілем марки BMW 520, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. (зрозуміти виправлений у тексті протоколу пункт ПДР неможливо через незрозумілі виправлення) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. (через виправлення не зрозуміло чи це ч. 1 чи ч. 4) ст. 130 КУпАП.

З цієї фабули взагалі не зрозуміло, хто керував транспортним засобом, оскільки фабула не містить жодного прізвища особи як водія транспортного засобу, що свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає критерію достатності та не може бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції № 1376, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» - документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорта, дата видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав(ла)).

В порушення цих вимог, у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме у графі особу встановлено («назва документа, серія, №, ким і коли виданий») зазначено «ІПНП».

Так, у ст. 13 ЗУ "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визначено перелік документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення в повній мірі відомостей про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки це позбавляє суддю можливості належним чином встановити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Щодо пояснень свідків адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1,2 ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

На виклик органу (посадової особи), у провадженні якого перебуває справа, свідок зобов`язаний з`явитися в зазначений час, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 11.12.2021 року.

Разом з цим, відомостей про те, що письмові пояснення цих свідків долучаються до матеріалів справи у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено. У графі протоколу «До протоколу додаються» зазначено: матеріали справи «пояснення» (пояснення кого саме та в якій кількості такі пояснення не зазначено).

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції № 1376 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення). Як зазначалось вище, цю норму при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було дотримано.

З огляду на зазначене, суддя приходить до висновку, що письмові пояснення свідків долучені до протоколу про адміністративне правопорушення у спосіб, що не передбачений законом, а тому вони не є належними та допустимими доказами по справі.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 викликались за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Про дату та час судових засідань повідомлялись вчасно та належним чином, в судові засідання не з`явились, причин неявки не повідомили. Крім цього, для забезпечення їх участі у судовому засіданні суддею виносились постанови про їх привід, однак це також позитивного результату не надало.

Також, за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчасно та належним чином викликався інспектор СРПП № 1 Вишгородського РУП Костюк Ю.В., який складав протокол про адміністративне правопорушення, однак останній в судові засідання не з`явився.

Неявка в судові засідання свідків та поліцейського суддею розцінюється як спосіб реалізації своїх прав, передбачених КУпАП.

У постанові Верховного суду у справі № 560/751/17 від 27.06.2019 року зазначено, що письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту в судовому засіданні є неналежним доказом.

Щодо оптичного диску з файлами відеозапису.

Згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено оптичний диск, на якому містяться 4 файли відеозапису, які мають назви:

video_2021-12-12_11-42-40.mp4 (тривалість 36 сек.)

Х300000__3887.МР4 (тривалість 6 хв. 9 сек.)

Х300000__3888.МР4 (тривалість 1 хв. 16 сек.)

Х300000__3889.МР4 (тривалість 6 хв. 51 сек.)

В ході дослідження зазначених файлів з відеозаписом, суддею встановлено, що вони не містять відомостей стосовно керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Файл з відеозаписом video_2021-12-12_11-42-40.mp4 (тривалість 36 сек.) містить відомості про автомобіль, схожий на марку BMW, д.н.з. якого прочитати неможливо через низьку якість відео, який здійснює виїзд з місця стоянки, в подальшому виконує маневр повороту ліворуч та зникає з відеозапису.

Інші файли відображають спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , коли той навіть не знаходиться в салоні автомобіля.

В пункті 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Інших належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що ОСОБА_1 саме керував транспортним засобом, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене вище, суддя приймає до уваги письмові пояснення свідка ОСОБА_2 від 15.02.2022 року (матір ОСОБА_1 ) стосовно того, що саме вона керувала автомобілем, тобто була водієм транспортного засобу. Жодних доказів, які б це пояснення належним чином спростовували матеріали справи не містять, а тому, в цьому випадку ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки суддею не встановлено достатніх та переконливих доказів керування ним транспортним засобом.

Отже, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява N 926/08), а також на встановлені суддею обставини цієї справи, суддя приходить до висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та їх аргументація є сумнівними. Наявність цих сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Крім цього, суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, що є недопустимим.

Також до вищенаведеного слід зазначити, що суддею в ході розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, встановлено, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, а тому суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази не можуть бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Питання судових витрат суддя вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення.

Оскільки в цьому випадку провадження у справі підлягає закриттю, відповідно судовий збір слід віднести на рахунок держави.

З огляду на зазначене, керуючись ст.ст. 7, 130, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя О.П. Гончарук