КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/1690/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 серпня 2022 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Ігнатченко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 192475 від 18 червня 2021року, водій ОСОБА_1 18 червня 2021року о 13.34 годині в м. Києві на вул. Городецького, 4керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. НОМЕР_1 , в станіалкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці за допомогою приладу «Драгер», результат тесту 0,74%, чим порушив вимоги п. 2.9 (а)Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП(виправлення ч. 1 на ч. 2 чи навпаки в протоколі особою, що склала його не застережено).

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, та стягнуто судовий збір у розмірі 496,20 грн в дохід держави.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 3 червня 2022 року подав апеляційну скаргу, яка зареєстрована 10 червня 2022 року та в якій просив скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутності в його діяхскладу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апелянт зазначає, що ним було подано до суду першої інстанції письмове клопотання із запереченнями на адміністративний матеріал, складений працівниками поліції за ч. 1 ст. 130 КУпАП, де є виправлення з ч. 1 на ч. 2. Також вказує, що він був тверезий, що можна бачити на відео поліції, і крім цього в протоколі не зазначено ознаки сп`яніння. З результатами тестування на алкотестері не погодився і просив пройти інший огляд, але йому відмовили. Зазначає в апеляційній скарзі, що тестер показав невірне значення, тому що він некалібрований своєчасно.

Висловлює незгоду з попередньою постановою, яку він оскаржив до апеляційного суду, про визнання його винним в адмінправопорушенні та одночасним закриттям провадження по справі за спливом строку притягнення до відповідальності за ст. 38 КУпАП, яку він оскаржив, а тому вона не набрала чинності, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

По тексту апеляційної скарги апелянт викладає мотиви незгоди з діями працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та зазначає, що суд не надав оцінки та аналізу діям працівників поліції в оскаржуваній постанові.

При апеляційному перегляді справи ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, яка підтримала апеляційну скаргу і обставини викладені в ній, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржувана постанова - зміні з наступних підстав.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначиа, що його вина у вчиненні цього правопорушення «повністю доведена у розумінні ст. 251 цього ж Кодексу належними та допустимими доказами».

При цьому у постанові суд вказав, що незважаючи на процесуальну позицію ОСОБА_1 щодо невизнання вини за ч. 2 ст.130 КУпАП, на переконання суду, надані докази на підтвердження його винуватості є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі. Суд критично поставився до його заперечень щодо порушення працівниками поліції вимог нормативних актів при складанні протоколу, оскільки недоліки оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не можуть бути самостійною підставою для встановлення відстутності складу адміністративного правопорушення, оскільки перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Проте апеляційний суд не можеповністюпогодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних міркувань.

За змістом ч.2 ст.294 КУпАП,постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором.

За ч. ч. 7 - 9 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають до з`ясування питання чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, рішення приймається на підставі доказів оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 192475, водій ОСОБА_1 18 червня 2021 року о 13.34 годинів м. Києві на вул. Городецького, 4керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`янінняпроводився у встановленому законом порядку на місці за допомогою приладу «Драгер», результат тесту 0,74 %, чим порушиввимоги п. 2.9 (а)Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП(виправлення ч. 1 на ч. 2 чи навпаки в протоколі особою, що склала його не застережено) (а.с. 1).

У постанові від 25 травня 2022 року встановлено, що ОСОБА_1 18 червня 2021 року о 13-34 год в м. Києві на вул. Городецького, 4 «повторно, протягом року», керував автомобілем «Вольксваген Гольф»,державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу Драгер Алкотест 7510 прилад 0251, результат тесту 0,74 % проміле, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху.

Так, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП).

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`ктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд не врахував зміст протоколу про адміністративне правопорушення, не дав належної оцінки наявним у справідоказам, не оцінив їх відповідність вимогам законодавства та всупереч наведеним вимогам КУпАП прийняв необгрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 130 КУпАП танакладення на нього адміністративного стягнення в межах санкції вказаної норми.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 2 ст. 130 КУпАП встановлює відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення серед інших обставин в тому числі зазначаються місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Розглядаючи справу, суддяне звернув увагу на зміст протоколу про адміністративне правопорушення та відповідністьсуті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі, положенням диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 192475 від 18 червня 2021 року вказано, що «водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння», при цьому не зазначено та відсутньою є кваліфікуюча ознака встановлена судом першої інстанції «повторно, протягом року» керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, встановивши, що ОСОБА_1 повторно, протягом року керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та визнавши його винним у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння повторно протягом року, суд вийшов за межі змісту та суті фабули адміністративного протоколу, щодо вказаної у протоколі серії ААБ № 192475 від 18 червня 2021 року кваліфікації дій ОСОБА_1 .

Крім цього, в оскаржуваній постанові суд вказав, що ним досліджено в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанову Київського апеляційного суду від 1 листопада 2021 року, якою залишено в силі постанову Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що спростовує заперечення ОСОБА_1 щодо кваліфікації його дій працівниками поліції за ч. 2 ст. 130 КУпАП, але на думку апеляційного суду дане дослідження судом першої інстанції є неприпустимим, про що також є посилання в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися виключно від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично самим судом.

Звертаючи увагу апелянта на його зауваження щодо порушення працівниками поліції порядку огляду на стан сп`яніння в частині порушення інструкції заводу виробника алкотестера щодо пропущення міжкалібрувального інтервалу алкотестера, тому, на думку апелянта, його результати не можуть бути прийняті до уваги, то суд апеляційної інстанції вважає необхідним відхилити дані зауваження на підставі такого.

Приладом для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, окрім інших, є газоаналізатор Drager Alcotest. Вказаний прилад зареєстрований в Україні відповідно до Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, що затверджений постановою КМУ від 9 листопада 2004року № 1497 (свідоцтво про державну реєстрацію №7261/2007 від 10 лютого 2010 року, строк дії до 10лютого 2015 року).

Як роз`яснює ДП «Український медичний центр сертифікації», включення «Драгер Алкотест 6810» у реєстр медичної техніки та виробів медичного призначення означало можливість його ввезення на митну територію України та введення у експлуатацію (початок використання), закінчення ж строку дії свідоцтва означало припинення можливості їх ввезення та введенню в експлуатацію, але не впливало на вироби, які вже були введені у експлуатацію. Таким чином, використання газоаналізаторів Drager Alcotest 6810, які були завезені та реалізовані на території України та введені в експлуатацію протягом строку дії свідоцтва та знаходження цих приладів у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10 лютого 2010 року по 10 лютого 2015 року, є законним.

Відповідно до наказу МОЗ України від 10 лютого 2017 року № 122 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру осіб, відповідальних за введення медичних виробів, активних медичних виробів, які імплантують, та медичних виробів для діагностики in vitro в обіг, форми повідомлень, переліку відомостей, які зберігаються в ньому, та режиму доступу до них», Держлікслужба здійснює ведення Реєстру осіб, відповідальних за введення медичних виробів, активних медичних виробів, які імплантують, та медичних виробів для діагностики in vitro в обіг (далі - Реєстр осіб). У вказаному Реєстрі, який є у публічному доступі, міститься інформація щодо особи, відповідальної за введення медичних виробів в обіг, а саме ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл» на медичні вироби «Газоаналізатори Drager Alсotest», зокрема газоаналізатор «Drager Alcotest 6820», код за каталогом: 83 22 660, декларація про відповідність медичних виробів від 20 лютого 2019 (версія 03). Сертифікат відповідності № UA.TR.039.645 від 18 лютого 2019 (Перше видання: 08.06.2018). Дійcний до 07 червня 2023 року. Виданий ДП «Український медичний центр сертифікації» (номер призначеного органу № UA.TR.039).

Отже, газоаналізатори «Drager Alcotest», внесені до Держреєстру засобів вимірювальної техніки України із строком дії до 7 червня 2023 року.

Твердження апелянта про те, що повірка приладу (калібрування) має проводитися кожні шість місяців, хоч це і встановлено Інструкцією по використанню приладу Drager Alcotest6810, спростовується Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» № 1324-VII від 5 червня 2014 року, за яким міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1747 від 13 жовтня 2016 року і становить 1 (один) рік.

У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).

Згідно даних роздруківки з приладу Drager (а.с. 2), останнє градуювання приладу проводилось 7 вересня 2020 року. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився працівниками поліції 18 червня 2021 року, тобто в межах дванадцятимісячного строку калібрування приладу.

Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд враховує, що із відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві, що здійснювали 18 червня 2021 року оформлення адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 , вбачається, що огляд останнього на стан сп`яніння проведено за його згодою із застосуванням приладу «Драгер».

В протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення», вказано «з протоколом не згоден. Всі пояснення щодо протиправних дій під час винесення протоколу надам у суді, та додав на А4 (частково)» (а.с. 1).

В письмових поясненнях, доданих до протоколу, ОСОБА_1 зазначає, зокрема «не довіряю приладу у якості якого я не певний» (а.с. 3), при цьому будь-яких вимог про необхідність надання сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки останній працівникам поліції не висував.

Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини викладені в протоколі, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15.11.18).

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Реалізувавши своє право володіти та керувати автомобілем, ОСОБА_1 тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9 а ПДР України, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 192475 від 18 червня 2021 року, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами викладеними вище.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Протокол підписаний особою, яка його склала.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 18 червня 2021 року у ОСОБА_1 із застосуванням приладу «Драгер» - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого п. 2.9 (а) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інші зауваження апелянта ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі на постанову Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року, спростовуються висновками викладеними в даній постанові та додаткового тлумачення не потребують.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 11 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Уповноважені підрозділи органів Національної поліції наділені владними управлінськими функціями, та вжиття відповідних заходів, а тому оскарження їх дій та прийнятих ними рішень носить публічно-правовий характер та має розглядатись адміністративним судом в порядку визначеному КАС України.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, та письмових поясненнях, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення місцевим судом не враховано зміст протоколу про адміністративне правопорушення, його фабулу, не надано належної оцінки наявним у справі доказам та показам ОСОБА_1 в судовому засіданні,суд не оцінив їх відповідність вимогам законодавства та всупереч наведеним вимогам КУпАП прийняв необгрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП танакладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 130 КУпАП

На підставі викладеного та відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП постанову Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки необхідно змінити, вказавши кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та змінити розмір накладеного адміністративного стягнення відповідно, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: штраф у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а в іншій частині постанову Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року необхідно залишити без змін.

Керуючись положеннями статті 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки змінити, вказавши кваліфікацію дій ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та змінити розмір накладеного адміністративного стягнення відповідно, в межах частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

В іншій частині постанову Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Н.В. Ігнатченко