П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2022 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали адміністративної за протоколом складеного інспектором прикордонної служби 1 категорії 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю віпс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » штаб-сержантом ОСОБА_1 , відносно гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешк. АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст.204-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №010614 від 18.05.2022 , встановлено, що о 19 год.10 хв. 18.05.2022 року в міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)» на в`їзд в Україну прибув громадянин України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час здійснення прикордонного контролю інспектором прикордонної служби, відбулося спрацювання БД «Ризик перетин», в подальшому в ході проведення перевірочних заходів офіцером ПОРВ (з м.д. н.п. Чоп), а саме перевірки по БД «Ризик» встановлено, що інформація про перетин ЯКУ на виїзд з України відсутня, відмітки про перетин ДКУ у паспортному документі відсутні. Своїми діями порушив вимоги статті 9 Закону України «Про Державний кордон України».

Дії громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 кваліфіковано за ч.1 ст.204-1 КУпАП, а саме незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України.

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2022 року, матеріали адміністративної справи, за протоколом про адміністративне правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч.1 ст. 204-1 КУпАП - повернуто до Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону, Західного регіонального управління ДПС України, для належного оформлення.

Справа повторно для розгляду надійшла до суду 09.08.2022 року.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності у судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута у відсутність правопорушника, якщо він був своєчасно повідомлений про день та час розгляду справи. Виходячи з цього, суд дійшов висновку щодо можливості розглянути справу у відсутності ОСОБА_2 ..

Дослідивши адміністративні матеріали, суд приходить до наступного висновку:

Як вбачається з матеріалів справи протокол відносно ОСОБА_2 , було складено за те, що він, о 19 год.10 хв. 18.05.2022 року прибув в міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)» на в`їзд в Україну, та під час здійснення прикордонного контролю інспектором прикордонної служби, відбулося спрацювання БД «Ризик перетин», в подальшому в ході проведення перевірочних заходів офіцером ПОРВ (з м.д. н.п. Чоп), а саме перевірки по БД «Ризик» встановлено, що інформація про перетин ЯКУ на виїзд з України відсутня, відмітки про перетин ДКУ у паспортному документі відсутні. Своїми діями порушив вимоги статті 9 Закону України «Про Державний кордон України».

Згідно акту опитування затриманої особи, він повідомив, що не мав наміру уникнути мобілізації. Разом із тим, від надання письмових пояснень відмовився згідно ст. 63 Конституції України.

Матеріали справи не містять інформації про те, чи було проведено службову перевірку за фактом перетинання, ОСОБА_2 державного кордону, не з`ясовано чи мав він відповідний дозвіл, та відповідно до яких документів. Після до оформлення, вказаної інформації до матеріалів справи не долучено.

В ході доопрацювання до справи додано: доопрацьовану «Довідку роз`яснення» відносно адміністративного правопорушення; витяг із ББД «Ризик» щодо перетину ДКУ.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст .204-1 КУпАП передбачено відповіасльність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, що відповідно тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16- річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу

Слід зазначити, що матеріали справи не містять і відомостей про те, чи з`ясовувались обставини щодо наявності в ОСОБА_2 , документів що давали б йому право перетину ДКУ, з огляду на те, що він є особо чоловічої статі віком від 18-60 року.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Згідно ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Матеріали провадження не містять, а суду не було надано доказів того, що ОСОБА_2 здійснив умисні дії направлені на незаконний перетин державного кордону та коли саме (дату, час, місце).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

Як визначено статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначені в статті 280 КУпАП, зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, тобто - норми кримінального процесуального законодавства.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Факт в`їзду на територію України громадянина України не є свідченням незаконного перетинання або спроби незаконного перетинання державного кордону України.

Матеріали справи не містять жодних об`єктивних та фактичних даних, які б доводили, вчинення інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а висновок про незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України є припущенням, яке не підтверджується доказами.

Сам факт виїзду за територію України громадянина України не є свідченням незаконного перетинання або спроби незаконного перетинання державного кордону України і особа не може нести відповідальність за діяльність посадових осіб прикордонних служб щодо внесення/невнесення відомостей до баз даних та взагалі не може достеменно знати чи контролювати, чи були внесені відповідні відомості про перетин цією особою державного кордону у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої "доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (Kobets v.Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини"( Avsar v. Тигкеу).

В контексті проголошених статтями 3, 8 Конституції України принципів гуманізму та верховенства права за наявності будь-яких сумнівів щодо тлумачення та застосування норм права, ці сумніви мають вирішуватися на користь людини.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Органи державної влади не можуть діяти свавільно та зобов`язані дотримуватись правил, які даватимуть можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах. На підставі зазначеного особа може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат.

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Окрім того, відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, з метою забезпечення повноти розгляду справи про адміністративне правопорушення та у зв`язку з наявними недоліками, матеріали справи було направлено для належного оформлення. Однак у ході до оформлення жодних належних доказів вчинення правопорушення ОСОБА_2 , додано не було.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не грунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Сукупність зібраних у справі доказів не дозволяє з`ясувати об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення, суб`єктивну сторону правопорушення, про вчинення якого складено протокол та у вчиненні якого звинувачено ОСОБА_2 ..

Зазначене в своїй сукупності дає підстави для висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, приходжу приходить до висновку про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 204-1, 247, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч. 1 ст.204-1 КУпАП, - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП .

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош