Справа № 737/158/22
Провадження № 3/737/87/22
П О С Т А Н О В А

06 вересня 2022 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Коренькова А.А.,

за участі секретаря судового засідання Чередниченка С.О.,

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Лабадін І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , працюючого в СФГ «Колос»,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

15 липня 2022 року до Куликівського районного суду Чернігівської області надійшов складений 30 червня 2022 року інспектором ВРПП ЧРУП ГУНП в Чернігівській області Калініченко Г.В. протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно якого ОСОБА_1 , 30 червня 2022 року, о 22 год 30 хв, в смт Куликівка, по вул. Миру, 100 керував автомобілем MAZDA 6, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя. Від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, пояснив, що 30 червня 2022 року до нього звернувся його товариш ОСОБА_2 з проханням відвезти його до автомайстра, який проживає біля кафе «Санрайз». Оскілки в той вечір він пив пиво, то він запропонував ОСОБА_3 керувати автомобілем, а сам сів на пасажирське місце. Коли під`їхали, ОСОБА_2 пійшов, а він залишився в автомобілі, сівши при цьому на водійське місце. Через деякий час до нього під`їхали працівники поліції, які сказали, що начебто у них є інформація, що він у стані сп`яніння керував автомобілем. Він це заперечував, вказував, що автомобілем не керував, але не зважаючи на це, працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння. Він відмовився проходити огляд, вважаючи таку вимогу працівників поліції безпідставною оскільки він автомобілем не керував.

Допитаний судом свідок ОСОБА_3 вказав, що 30 червня 2022 року ввечорі він попросив ОСОБА_1 відвезти його до його знайомого автомайстра, який проживав біля кафе «Санрайз», щоб забрати запчастини та домовитись про ремонт його автомобіля. ОСОБА_1 повідомив, що він за кермо не буде сідати, оскільки випив до цього пива. За кермо сів ОСОБА_3 .. Коли вони приїхали, він вийшов з автомобіля та пішов до майстра. Його не було на місці біля півгодини, коли повернувся, то ОСОБА_1 розповів йому, що на нього працівниками поліції було складено протокол. Зауважив, що ОСОБА_1 автомобілем не керував.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 не доведений належними та достатніми доказами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_1 обвинувачується в порушенні вимог п. 2.5 ПДД України, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння особою, яка керує транспортним засобом, передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

З аналізу наведених норм слідує, що для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім наявність у неї ознак сп`яніння, як підстави для вимоги про проходження огляду, перебування її у такому стані або відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інспектором поліції наданий оптичній носій з відеозаписом з нагрудних камер патрульних поліцейських, на якому зафіксований факт перебування ОСОБА_1 біля автомобіля, а також факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. З відеозапису, також, вбачається, що ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції про те, що він дійсно випив пляшку пива, але автомобілем не керував.

На відеозаписі, що доданий до протоколу, факт керування ОСОБА_1 автомобілем не зафіксований. Інших доказів, які б підтвердили факт керування ОСОБА_1 автомобіля суду не надано. Крім того факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 заперечив свідок ОСОБА_3 .

Суд позбавлений можливості для підтвердження даного факту допитати в якості свідків працівників поліції, які складали протокол на ОСОБА_1 відповідно до пункту 7 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, не допускається залучення як свідків поліцейських або осіб, щодо неупередженості яких є сумніви. Тобто обвинувачення не може ґрунтуватися на показаннях працівників поліції.

Матеріали справи не містять жодних даних, зокрема відеодоказів, що беззаперечно спростовували б твердження особи, яка притягується до відповідальності.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, суд приходить до висновку, що факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 поза розумним сумнівом не доведено, що виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А. А. Кореньков