ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/307/22 Справа № 700/406/22 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Пічкур С. Д. Доповідач в апеляційній інстанції Ятченко М. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду Ятченко М.О., з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 19 липня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючий,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 496 грн. 20 коп. судового збору,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду першої інстанції, водій ОСОБА_1 05 червня 2022 року о 01 год. 20 хв. на автодорозі С-241004 Р-04 с. Чеснівка керував автомобілем W TOURAN р/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю, нечітка мова), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою в якій просив, постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 19 липня 2022 року щодо нього скасувати та закрити провадження у справі.

Апеляційні вимоги мотивував, тим, що постанова місцевого суду, на його думку, не відповідає обставинам справи, суд не в повній мірі надав оцінку наявним у справі доказам та не звернув увагу на відсутність доказів вини ОСОБА_1 ..

Як вбачається із наявних у матеріалах провадження доказів: відеозапис з поліцейської бодікамери, пояснення свідка ОСОБА_2 та пояснення ОСОБА_1 , він не керував транспортним засобом, а перебував на задньому сидінні транспортного засобу - автомобіля Фольцваген Тауран д.н.з. НОМЕР_1 , та коли працівники поліції під`їхали до зазначеного автомобіля, автомобіль перебував на обочині дороги, не рухався, двигун був вимкнутий, за водійським сидінням нікого не було. Крім того, свідок ОСОБА_3 , який у судовому засідання відмовився надавати пояснення, поліцейським розповідає про те, що він також нетверезий і пояснює, що автомобіль ОСОБА_1 стоїть на обочині. Тобто, із наданих працівниками поліції доказів, вирішальним з яких є відеозапис - чітко вбачається, що ОСОБА_1 не здійснював керування автомобілем, а відповідно і будь-яких підстав вимагати з останнього проходження освідування на виявлення стану алкогольного сп`яніння - не було.

В даній ситуації відеозапис наданий працівниками поліції встановлює та доводить факт того, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом, вказане підтвердила свідок ОСОБА_2 , яка також зафіксована на відеозаписі з бодікамер, і такі ж свідчення вона давала на місці складення адміністративного протоколу під відеозапис.

Матеріали даного провадження вказують на те, що суд першої інстанції не забезпечив належний розгляд та постановлення законного і обґрунтованого рішення з огляду на наступне:

Виходячи з викладеного та з огляду на диспозиціюст.130 КУпАП, ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки не доведено його вина в тому, що він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду, а отже, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, помилково, поклав в обґрунтування вини ОСОБА_1 те, що останній не пояснив поліцейським, як автомобіль потрапив у нічний час на сільську проїжджу частину дороги. Але ж відповідно до положень ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає відповідальність за те, що водій не зміг би пояснити як автомобіль потрапив на сільську проїжджу частину. Також, суд першої інстанції обґрунтував вину ОСОБА_1 тим, що вбачав суперечливим пояснення ОСОБА_4 про його намір забрати брата на двох автомобілях, тобто, як вбачається з позиції суду, суд покарав ОСОБА_1 не за те, що він скоїв правопорушення, а за те, що гіпотетично, він міг в подальшому, його скоїти, що є не припустимим та суперечить презумпції невинуватості особи.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Також апелянт зазначає про те, що протокол про адміністративне правопорушення у даній справі є таким, який складений безпідставно, а також протокол не може бути доказом вчинення правопорушення. Наявний в матеріалах справи рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, (позиція Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі № 524/5741/16-а).

На переконання ОСОБА_1 , висновки суду про доведеність його вини у вчиненні даного правопорушення зроблені без дотримання судом першої інстанції вимог, передбачених ст. ст. 251-252 КУпАП, тобто без всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів в їх сукупності, а також з порушення вимог ст. 268 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, постанова суду підлягає скасуванню, у зв`язку з порушенням вимог ст. 268, 280 КУпАП, а справа провадженням закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, він не вчиняв, а у суду першої інстанції не було достатніх та належних доказів вчинення ним адміністративного проступку. Тому, вважає, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності безпідставно, без доведеності порушення.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, заслухавши думку ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити із вказаних у ній підстав, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вважаю, що вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними у справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №156006 від 05.06.2022 року (а.с.1);

- даними рапорту ДОП Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області Іващенка І.В. (а.с.2);

- даними пояснень ОСОБА_3 , в якому він зазначає, що бачив те, що ОСОБА_1 05.06.2022 вживав спиртні напої, після чого керував автомобілем Фольцваген д.н.з. НОМЕР_1 в нетверезому стані, при цьому порушував правила дорожнього руху. У зв`язку із цим заявник вирішив викликати працівників поліції та повідомити про дану подію (а.с.3);

- даними пояснень свідка ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_1 - водій автомобіля Фольцваген д.н.з. НОМЕР_1 , 05.06.2022 у його присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», а також відмовився пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію ТЗ (а.с.4);

- даними аналогічного пояснення свідка ОСОБА_6 від 05.06.2022 (а.с.5);

- даними рапорту поліцейського СПД №2 Звенигородського РВП старшого сержанта поліції Мельніченка Д. (а.с.6);

- даними копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 033439 від 05.06.2022 (а.с.10).

Таким чином, фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП судом першої інстанції встановлені цілком вірно.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд дійшов висновку про правильність встановлення уповноваженою посадовою особою факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у присутності двох свідків, що стало підставою для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником суду апеляційної інстанції не надані.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю доведена зібраними та перевіреними по справі доказами, яким дана належна юридична оцінка, та які узгоджуються між собою та у своєму взаємозв`язку і у своїй сукупності повністю доводять вину ОСОБА_1 ..

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника є розмірним до вчиненого і справедливим.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що постанова місцевого суду не відповідає обставинам справи, суд не в повній мірі надав оцінку наявним у справі доказам та не звернув увагу на відсутність доказів вини ОСОБА_1 , оскільки, як вбачається із відеозапису з поліцейської бодікамери, пояснення свідка ОСОБА_2 та пояснення ОСОБА_1 , він не керував транспортним засобом, а перебував на задньому сидінні транспортного засобу - автомобіля Фольцваген Тауран д.н.з. НОМЕР_1 , та коли працівники поліції під`їхали до зазначеного автомобіля, автомобіль перебував на обочині дороги, не рухався, двигун був вимкнутий, за водійським сидінням нікого не було, відповідно будь-яких підстав вимагати у нього проходження освідування на виявлення стану алкогольного сп`яніння підстав не було, то ці доводи є безпідставними та до задоволення не підлягають, так як винуватість ОСОБА_1 доведена не лише протоколом про адміністративне правопорушення або рапортом поліцейського, а сукупністю вищеперелічених доказів яким суд дав належну правову оцінку та які самі по собі, і особливо у своїй сукупності та взаємозв`язку, повністю доводять вину ОСОБА_1 у інкримінованому йому діянні з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того, вважаю необхідним зазначити, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що саме по собі уже утворює склад адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням наведеного приходжу до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Будь-які інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення, суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 19 липня 2022 року, відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя М. О. Ятченко