запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/361/22Головуючий у 1-й інстанції Апаллонова Ю.В.
Єдиний унікальний №335/2995/22Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С. за участі ОСОБА_1 , її захисника Вертелецької Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Вертелецької Тетяни Вячеславівни на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є громадянкою України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 16.05.2022 року о 07 год. 30 хв. в м.Запоріжжі по вул.Яценко, 6 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Suzuki Swift», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася, чим порушила п.2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винною за ч.1 ст.130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі захисник Вертелецька Т.В. просила скасувати постанову суду та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Свої вимоги мотивувала тим, що вимога поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки є законною лише за наявності двох свідків, у присутності яких така вимога пред`являється. Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, жодних свідків немає.

Відеозапис є неповним, зроблений нарізками. На її думку працівники поліції порушили обов`язок щодо безперервної відеофіксації, що передбачено Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.

Суд першої інстанції не врахував того факту, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння була зроблена ОСОБА_1 в умовах крайньої необхідності.

Заслухавши ОСОБА_1 та її захисника Вертелецьку Т.В., які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, перевіривши матеріали справи, доводи, наведені у скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №276688 від 16.05.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук), від проходження огляду на стан алкогольного сп`янінні у встановленому законом порядку відмовилася, за змістом якого ОСОБА_1 ознайомилася, їй роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримала, що засвідчила своїм особистим підписом, від надання пояснень по суті порушення відмовилася;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого, у водія виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук та зазначено, що огляд за допомогою Alcotest Drager 6820 не проведений у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від проходження;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.05.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 16.05.2022 року о 07 год. 43 хв. направлялася на огляд в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, проте огляд у закладі охорони здоров`я не проведений у зв`язку із відмовою останньої від проходження такого огляду за допомогою Alcotest Drager 6820 на місці зупинки та в медичному закладі.

Зі змісту долученого до матеріалів справи відеозапису об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції і на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку через виниклі обґрунтовані підозри, що вона перебуває у такому стані, остання відмовилася від проходження огляду як на місці зупинки за допомогою алкотестера, так і в медичному закладі.

Факт керування автомобілем «Suzuki Swift» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 на місці зупинки не заперечувався, що підтверджено відеозаписом, який додано до протоколу. Крім того, відеофіксація також містить відомості про складення постанови відносно ОСОБА_1 щодо керування транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування.

Жодних зауважень до протоколу ОСОБА_1 не зазначено. Про необхідність вчасного прибуття на роботу, як і про наявність обставин крайньої необхідності, працівників поліції ОСОБА_1 не попереджала, лише зазначила, що працює 2 доби на 2 доби, про що свідчить відповідна відеофіксація.

З зазначеного відео також вбачається, що ОСОБА_1 після слів поліцейського про наявність підозри перебування у стані сп`яніння ОСОБА_1 пояснила: «Я все визнаю, я винувата» «…відмовляюся від огляду». Вказані фрази вона тричі повторила під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

У апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце.

Обставин, які б завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, судом не встановлено.

Доводи апелянта про те, що відеозапис, зафіксований нагрудною камерою поліцейського, є неналежним доказом, також безпідставні, оскільки застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, прямо передбачено статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію". Тому здійснений поліцейським відеозапис є допустимим доказом.

Право поліцейського на фото та відео фіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України "Про Національну поліцію" (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.

Використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) передбачено ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них", затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100.

Доводи апелянта про те, що наданий відеозапис не є безперервним, жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки ніким не спростовано та не заперечується того факту, що події, які зафіксовані на наданих фрагментах запису, відбувалися в дійсності.

Вказаний відеозапис узгоджується з іншими вищевказаними доказами в справі.

Заперечуючи проти протоколу апелянт зазначив, що були відсутні свідки.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейськими з використанням спеціальних технічних засобів. Під час такого огляду поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Під час пропозиції поліцейського пройти ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння був застосований технічний засіб відеозапису, а тому наявність свідків в даному випадку не є обов`язковим.

На цих підставах суд не приймає до уваги зазначені заперечення ОСОБА_1 та її захисника Вертелецької Т.В.

Доводи захисту про дії ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності перевірені судом і встановлено таке.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Той факт, що ОСОБА_1 поспішала на роботу на 08 годину, а зупинена була о 07 год. 30 хв. в даному випадку не виключає винуватість останньої у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки ці обставини не позбавляли ОСОБА_1 обов`язку, як водія транспортного засобу, виконати вимоги п.2.5 ПДР України, тим паче, проведення огляду за допомогою алкотестера складає декілька хвилин, а оформлення матеріалів справи тривало більш ніж годину. Однак від проходження огляду на місці зупинки ОСОБА_1 все одно відмовилася. Наведені ОСОБА_1 обставини не є підставою для визнання дій такими, що вчиненні в стані крайньої необхідності, як то передбачено ст.18 КУпАП.

В даному випадку, така позиція сторони захисту про те, що ОСОБА_1 діяла у стані крайньої необхідності не узгоджується з встановленими фактичними обставинами справи та судом не встановлено даних, які б свідчили про існування такої загрози, яка б викликала необхідність у ОСОБА_1 відмовлятися від проходження нею огляду на стан сп`яніння та порушувати вимоги п.2.5 ПДР України.

Тим більше, небезпека невчасного надання ургентної допомоги пораненим могла бути усунута іншими засобами, зокрема іншими працівниками медичної установи, або ж бо проходженням перевірки на стан сп`яніння на місці протягом декількох хвилин..

При цьому, з відеозапису, долученого працівниками поліції до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на місці події не зазначала, що діє у стані крайньої необхідності та не повідомляла працівників поліції про те, що поспішає на роботу, як і не зазначала причин відмови від проходження огляду.

Суд враховує, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у тому числі і на місці зупинки була пов`язана з усуненням небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода та з її дій жодної небезпеки у момент події не вбачається, небезпека будь-яка за вказаних нею обставин, могла бути усунута іншими засобами, які не пов`язані із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Вказані пояснення суд розцінює як спосіб захисту та намагання ухилитися від встановленої законом відповідальності.

Не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення і інші доводи апелянта, бо вони також не є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У зв`язку з наведеним, відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахуванням всіх фактичних обставин справи або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При накладенні стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП та врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та всі обставини справи.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Вертелецької Тетяни Вячеславівни залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар

Дата документу Справа № 335/2995/22