Номер провадження: 33/813/901/22
Номер справи місцевого суду: 522/5100/22
Головуючий у першій інстанції Коваленко В. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Цюри Т.В., розглянувши апеляційну скаргу керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Максима Брильова на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 21 червня 2022 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, старший маскувальник інженерно маскувальної роти, проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч.1 ст. 172-20 КУпАП

в с т а н о в и в:

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 21 червня 2022 року накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 гривень.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за редакцією від 01.01.2022 року, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 496 грн. 20 копійок на користь держави.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою суду, 04 липня 2022 року керівник Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Максим Брильов подав апеляційну скаргу, у якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 21 червня 2022 року та винести нову постанову, якою старшого маскувальника інженерно маскувального взводу інженерно маскувальної роти 297 комендатури охорони та обслуговування Міністерства оборони України солдата ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП та накласти адміністративне стягнення в межах санкцій ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 27 липня 2022 року виправлено технічну описку та викладено резолютивну частину постанови судді Приморського районного суду м.Одеси від 21.06.2022р. у наступній редакції: накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 гривень.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Максима Брильова підлягає поверненню особі, що її подала, з наступних підстав.

Так, право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Проте, ст. 7 КУпАП передбачає, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ч. 2 ст. 287 КУпАП, постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Водночас, ч. 1 ст. 287 КУпАП передбачає, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Разом з тим, ст. 250 КУпАП, якою керувався керівник прокуратури при подачі апеляційної скарги, регулює прокурорський нагляд за виконанням законів при провадженні в справах про адміністративні правопорушення та набрання постановою судді у справі про адміністративне правопорушення законної сили та перегляд постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Отже, прокурор, відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, не є особою, яка вправі подавати апеляційну скаргу на постанову суду 1-ої інстанції у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-20 КУпАП, тому зазначена апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного розгляду.

Посилання прокурора на ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 55 Конституції України як мотивування можливості прокурора оскарження зазначеної постанови суду 1-ої інстанції є безпідставним, оскільки згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Більш того, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачає, що однієї із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право прокурора на оскарження зазначеної категорії постанов не передбачено прямо нормами Глави 24 КУпАП, яка регулює оскарження постанов по справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, нормою ч. 5 ст. 7 КУпАП передбачено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

При цьому, оскаржуваною постановою суду 1-ої інстанції до ОСОБА_1 не застосовувались заходи примусового характеру, пов`язані з обмеженням особистої свободи громадян.

Звертаю увагу керівника прокуратури, що ухвалою Конституційного Суду України №49-у/2015 від 08 грудня 2015 року, якою відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.250 КУпАП у взаємозв`язку з положеннями ч.5 ст.7, ч.1 ст.287, ч.2 ст.294 КУпАП, встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями Кодексу, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Разом з цим, виходячи з принципу верховенства права, враховуючи існуючу неузгодженість діючого законодавства, суди при розгляді справ повинні керуватися положеннями ст.129 Конституції України, якою визначені основні засади судочинства, оскільки норми Конституції є нормами прямої дії, а також практикою Європейського суду з прав людини відповідно до якої вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (див. Рішення ЄСПЛ «Щокін проти України»).

З урахуванням вищевикладеного, доводи прокурора про прийняття до розгляду апеляційної скарги, в якій фактично ставиться питання про погіршення становища особи з вимогою щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності із застосуванням адміністративного стягнення, що передбачено санкцією ч.3 ст.172-20 КУпАП, не відповідають наведеним вище нормам Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено право на справедливий суд, яким кожному гарантовано право на захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Положеннями ст.126 Конституції України гарантовано незалежність і недоторканність суддів та вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Статтею 129 Конституції України гарантовано, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Отже, в діючому КУпАП відсутня норма, що прямо передбачала б порядок дій у випадку подання апеляційної скарги особою, яка не має на це права, однак ч. 2 ст. 294 КУпАП встановлює, що апеляційна скарга, подана після закінчення встановленого десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати аналогію права та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала, у зв`язку з тим, що вона не має права оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведених норм Конституції України, вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень діючого Кодексу України про адміністративні правопорушення, керівник Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Максим Брильов не є особою, яка відповідно до положень ст.ст. 287, 294 КУпАП, має право подати апеляційну скаргу на оскаржувану постанову судді районного суду, а за таких обставин, з урахуванням положень ч.2 ст.7, ч.3 ст.8 КУпАП апеляційний суд позбавлений законних підстав прийняти апеляційну скаргу до розгляду, а тому скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 7, 250, 287, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Максима Брильова на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 21 червня 2022 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, старший маскувальник інженерно маскувальної роти, проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч.1 ст. 172-20 КУпАП - повернути керівнику Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Максиму Брильову у зв`язку з відсутністю права керівника прокуратури на оскарження постанови суду 1-ої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра