Справа № 308/1767/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
25.08.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці Держмитслужби Зубенка І.І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Деркач Д. В. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2020 року,
Громадянку Словаччини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 , яка працює економістом словацького підприємства «PSG PLUS s.r.o.»,
визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 357 020,78 (триста п`ятдесят сім тисяч двадцять гривень) 78 коп, із конфіскацією товару - наповнювача Handtmann VF-80, який був у використанні, серійний № 1160 (2525) у кількості 1 шт.
Постановлено стягнути з громадянки Словаччини ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).
Заслухавши думку представника Закарпатської митниці Держмитслужби Зубенка І. І., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи такі обставини.
Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника, адвоката Деркача Д. В. При цьому, береться до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме довідкою про доставку SMS- повідомлення від 22.02.2022. Разом з тим, апеляційний суд враховує також те, що від ОСОБА_1 та її захисника, адвоката Деркача Д. В. не надходило жодних заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на інший термін. Тому, на підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що неявка вищевказаних осіб, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи і бере до уваги те, що справа повинна бути розглянута з дотриманням приписів законодавства щодо розумних строків її розгляду.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. ст. 245, 252 КУпАП та ст. 486 МК України, завданнями провадження у справі про порушення митних правил і обов`язками органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне, і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, ст. 489 МК України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.
Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, що судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення.
Таким чином, пред`явлені митному органу згідно з пп. 1 ч. 1 ст. 335 МК України товаросупровідні документи на товар інвойс фактура №50200001 (а. с. 13, 14), які ОСОБА_8 особисто засвідчила своїм підписом та скріпила підприємства «PSG PLUS s.r.o.» містять неправдиві дані щодо найменування та вартості товару. Вказаний факт підтверджується листом-повідомленням директора підприємства «PSG PLUS s.r.o.» від 22.01.2020 ОСОБА_9 про допущення ОСОБА_10 , яка є економістом підприємства, помилки у документах (а. с. 56).
Вказані докази, на переконання апеляційного суду, є належними, достатніми та допустимими, отримані у передбаченому законом порядку, у своїй сукупності підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для справи.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи про порушення митних правил, протокол за вчинення якого складено щодо ОСОБА_1 , дотримані вимоги матеріального та процесуального права, що обставини, за яких ОСОБА_8 порушила митні правила, у постанові судді місцевого суду зазначені правильно, кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 483 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам.
При цьому, судом апеляційної інстанції береться до уваги і те, що стороною захисту на підтвердження доводів про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не надано жодного доказу, який міг би ставити під сумніви правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що головний державний інспектор Мигалина В. В., який склав протокол про порушення митних правил, був упереджений при проведенні перевірки та складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи на такі дані не вказується і в апеляційній скарзі, у зв`язку із чим, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Частиною 1 ст. 483 МК України передбачена відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості.
За змістом вищевказаної норми, переміщення предметів із приховуванням від митного контролю може здійснюватись, у тому числі, шляхом подання до митного органу України, як підстави для їх переміщення, документів, які містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх кількості та вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Твердження адвоката Деркача Д. В. про те, що ОСОБА_8 є працівником підприємства та немає жодного особистого інтересу у підробці документів, а лише виконує доручення керівництва щодо відправки товару, тому фактично вона не може бути суб`єктом адміністративної відповідальності, - апеляційний суд відхиляє і звертає увагу на таке.
Апеляційним судом встановлено, що пред`явлені митному органу товаросупровідні документи на вантаж інвойс № 50200001 від 17.01.20 містять неправдиві дані щодо найменування товару, а відтак і відносно його вартості, вони підписані особисто ОСОБА_10 та скріплені печаткою підприємства «PSG PLUS s.r.o.».
Згідно з ч. 2 ст. 459 МК України, суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.
Положеннями п. 43 ч. 1 ст. 4 МК України передбачено, що посадові особи підприємств - керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання такими підприємствами вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд, при дослідженні наявних у справі доказів, взяв до уваги листи - повідомлення директора підприємства «PSG PLUS s.r.o.» від 22.01.2020 ОСОБА_9 (а. с. 52, 56), у яких зокрема зазначено, що підприємство, при заповненні документів, допустило помилку, уповноваженою на оформлення вказаних документів особою визначено економіста підприємства ОСОБА_2 . Факт допущення помилки визнала у своїх письмових поясненнях і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 , яка власне підтвердила, що помилка при внесенні відомостей до Договору купівлі №2015/2019 при означенні пакувального верстату «Handtmann VF-50» замість «Handtmann VF-80» була допущена без будь-кого умислу саме нею, а не іншою особою (а. с. 58).
Отже, жодних сумнівів у тому, що ОСОБА_8 є посадовою особою підприємства, яку фактично уповноважили надати до митного контролю і оформлення документи на переміщуваний товар з достовірною та правдивою інформацією, не має. Тому доводи у цій частині, на переконання апеляційного суду, є такими, що спростовуються належними, достовірними та достатніми доказами. При цьому, апелянтом не надано жодних даних, які можуть підтвердити достовірність його тверджень про те, що ОСОБА_8 уповноважена виключно на роздрукування автоматично сформованих інвойсів із загальної системи з подальшим їх передаванням на погодження керівництву підприємства, тому суб`єктом адміністративної відповідальності бути не може.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, оскільки підписання інвойсу, що містить помилку у найменуванні та вартості товару є ніщо інше як описка, - апеляційний суд вказані твердження розцінює критично, адже вони спростовуються вищевикладеними доказами, які у своїй сукупності беззаперечно свідчать про те, ОСОБА_8 вчинила дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України товарів з приховуванням від митного контролю, шляхом подання органу доходів і зборів документів, що містять неправдиві відомості. Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаними твердженнями ОСОБА_8 визнала факт подання нею митним органам документів (інвойсу), що містить неправдиві відомості про переміщуваний товар, однак зміст апеляційної скарги свідчить про те, що ОСОБА_8 заперечує свою вину. Таку поведінку апеляційний суд розцінює як намагання ОСОБА_1 ухилитися від адміністративної відповідальності за порушення нею митних правил.
Окрім цього, при оцінці доводів адвоката Деркача Д. В. про те, що ОСОБА_8 раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, у тому числі і за порушення митних правил, тому, на підставі ст. 247 КУпАП просить провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, - апеляційним судом такі до уваги не беруться, оскільки ці твердження спрямовані виключно на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за порушення нею митних правил України.
При цьому, апеляційний суд констатує, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, наявні у матеріалах справи дані про особу правопорушниці, позиція якої неоднозначна, - письмові пояснення ОСОБА_1 свідчать про те, що вона визнає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, водночас зміст оскаржуваної постанови та апеляційна скарга підтверджують те, що ОСОБА_8 заперечує свою причетність до вчинення адміністративного правопорушення, вину не визнає, у вчинених діяннях не кається, відтак правильно застосував щодо ОСОБА_1 вид стягнення, який передбачено санкцією ч. 1 ст. 483 МК України, належним чином умотивувавши судове рішення.
Також апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу та конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, - є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушниці, справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення.
Тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення нею митних правил буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушниці у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством та попередження вчинення нею нових правопорушень.
На інші доводи, які можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не має права самостійно витребовувати докази, викликати свідків, призначати експертизи, тощо; те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі й про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Деркач Д. В. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 14 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 , яку визнано винуватою за ч. 1 ст. 483 МК України, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН