Номер провадження: 33/813/1361/21
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Тищенко М.В.,

осіб, які з`явилися до судового засідання:

- ОСОБА_1 ,

-захисника Шлемка В.І. адвоката Врони А.В.,

-прокурора Щербіної Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Врони Андрія Валентиновича на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2021 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 гривні в дохід держави.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Врона Андрій Валентинович подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2021 року і винести нову постанову, якою справу відносно ОСОБА_1 закрити на підставі відсутності складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 17 лютого 2021 року о 12 годині 28 хвилин ОСОБА_1 подано декларацію кандидата на посаду за звітний 2020 рік, згодом 17 лютого 2021 року о 15 годині 00 хвилин останнім подано виправлену декларацію кандидата на посаду за звітний 2020 рік, 19 березня 2021 року ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції України.

ОСОБА_1 був впевнений в тому, що подав декларацію та виконав всі вимоги антикорупційного законодавства, однак помилявся у типі поданої декларації та не усвідомлював протиправності своїх дій. Дізнавшись, що йому необхідно було подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за звітний 2020 рік, ОСОБА_1 негайно здійснив її подання в той же день, тобто 06 квітня 2021 року. Суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що декларація кандидата на посаду від 17.02.2021 року та щорічна декларація від 06.04.2021 року охоплюють різні періоди, у зв`язку з неналежним дослідженням процедури подання декларацій особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відповідно до норм чинного законодавства вбачається, що декларація кандидата на посаду за звітний 2020 рік та щорічна декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за звітний 2020 рік, що були подані ОСОБА_1 , та містять ідентичні, повні, правдиві відомості, охоплюють один і той же період, а саме з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року включно. Сторона захисту вважає, що у діях ОСОБА_1 не було будь-якого умислу на несвоєчасне подання щорічної декларації за 2020 рік та уникнення фінансового контролю за його доходами, оскільки останній не приховував доходи при подачі декларації, ним було допущено помилку при добросовісній поведінці. Апелянт наголошує, що в матеріалах справи не міститься жодного доказу, який би підтверджував наявність умислу у діях ОСОБА_1 .

Також апелянт вказує, що накладаючи на ОСОБА_1 стягнення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, суд суду першої інстанції не в повній мірі урахував дані особи-порушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, характер та обставини правопорушення, а також ураховуючи відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, хоч із запізненням, однак таки подав декларацію, відсутність реально заподіяної істотної шкоди суспільним чи державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, які охороняються законом, що, суттєво знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого та, як наслідок, призводить до малозначності діяння. Таким чином, на думку апелянта, у діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились у судове засідання, апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддя, у відповідності до положень статей 280 та 283 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

На думку апеляційного суду, при постановленні рішення судом першої інстанції вказані вимоги закону в цілому були дотримані.

Разом з тим, апеляційний суд, переглядаючи матеріали адміністративного провадження за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 , приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи про адміністративне правопорушення встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, №18/2021 від 20 серпня 2021 року, ОСОБА_1 з 19 березня 2021 року, перебуваючи на службі в Національній поліції України та будучи призначеним за результатами конкурсу на посаду дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, маючи спеціальне звання рядовий поліції, спеціальний жетон з індивідуальним номером 0043206, згідно п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року, будучи суб`єктом декларування, несвоєчасно без поважних причин подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за звітний 2020 рік, чим порушив встановлені ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» вимоги фінансового контролю. Вказані дії ОСОБА_1 містять ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (а. с. 2-11).

Згідно витягу з наказу ГУНП в Одеській області від 19.03.2021 року № 545 о/с ОСОБА_1 з 19 березня 2021 року прийнято на службу до поліції дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області (а. с. 26).

19 березня 2021 року ОСОБА_1 був ознайомлений з вимогами ст. 18, 61 Закону України «Про національну поліцію», зокрема у виконання вимог ст. 18 цього Закону ОСОБА_1 зобов`язався неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та присяги поліцейського, у зв`язку з чим ОСОБА_1 власноручно підписав відповідні зобов`язання (а. с. 30).

Також, 19 березня 2021 року ОСОБА_1 був ознайомлений з вимогами ст. 22, 23, 25, 26, 27, 28, 36, 45, 60, 65 Закону України «Про запобігання корупції» та попереджений про юридичні наслідки їх невиконання, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 у Витягу з Закону України «Про запобігання корупції» (а. с. 31 та зворотній бік).

Відповідно до листа Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.06.2021 року № 47-06/41037/21 Національним агентством встановлено, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (а. с. 13 та зворотній бік).

Зазначене підтверджується також повідомленням від 08.04.2021 року № 53/151 про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, направленого начальником відділу запобігання корупції ГУНП в Одеській області на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції, з якого вбачається повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції у відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції» про встановлення факту несвоєчасного поданням ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме щорічної за 2020 рік (а. с. 14).

З витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» щодо послідовності дій ОСОБА_1 при поданні декларацій за період з 01.01.2021 року по 06.04.2021 року та роздруківки результатів пошуку з сайту «Єдиний державний реєстр декларацій» вбачається, що ОСОБА_1 02.02.2021 року зареєструвався та вперше здійснив вхід до електронного кабінету як користувач «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». 17.02.2021 року о 12-28 год. ОСОБА_1 подав декларацію кандидата на посаду за звітній 2020 рік; 17.02.2021 року о 15-00 год. він подав виправлену декларацію кандидата на посаду за звітній 2020 рік; 06.04.2021 року о 18-21 год. ОСОБА_1 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за звітній 2020 рік; 06.04.2021 року о 18-36 год. ОСОБА_1 подав виправлену щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за звітній 2020 рік; 06.04.2021 року о 18-38 год. він подав виправлену щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за звітній 2020 рік; 13.04.2021 року о 14-47 год. ОСОБА_1 подав виправлену щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за звітній 2020 рік (а. с. 15-20, 34-37).

Апеляційний суд виходить із наступного.

Диспозиція ст. 172-6 ч. 1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Так, згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; при цьому, суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про національну поліцію» на працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно п.п. 1 п. 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року № 3 (у редакції наказу Національного агентства з питань запобігання корупції від 12 грудня 2019 року № 168/19) і чинного час скоєння правопорушення (далі - Порядок), щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Отже, матеріали справи достеменно підтверджують, що ОСОБА_1 з 19 березня 2021 року був прийнятий на службу до Національної поліції України та 19 березня 2021 року він був ознайомлений з положеннями ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції». Тобто, бувши суб`єктом декларування та обізнаним про вимоги антикорупційного законодавства, ОСОБА_1 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно, а саме 06.04.2021 року.

У зв`язку з чим, виходячи із досліджених доказів, що містяться в матеріалах справи, керуючись вказаними нормами національного законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що районний суд повно та всебічно дослідив докази у справі, та надавши їм об`єктивну оцінку, вірно встановив обставини справи, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Факт несвоєчасної подачі без поважної причини декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, що і становить склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, під час апеляційного перегляду справи не спростовано ні самим ОСОБА_1 , а ні його захисником.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про відсутність умислу в діях ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки останній помилився у типі поданої декларації та не усвідомлював протиправність своїх дій, та в матеріалах справи відсутні відповідні докази, апеляційний суд оцінює критично і вважає їх такими, що надані з метою уникнення відповідальності.

Разом з тим, апеляційний суд вважає слушними твердження сторони захисту про помилковість висновків суду першої інстанції, що декларація кандидата на посаду від 17.02.2021 року та щорічна декларація від 06.04.2021 року охоплюють різні періоди.

Як вже зазначалось, щорічна декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Відповідно п.п. 3п. 5 розділу ІІ Порядку, декларація кандидата на посаду - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини третьої статті 45 Закону до призначення або обрання особи на посаду. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому особа подала заяву на зайняття посади, якщо інше не передбачено законодавством, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Тобто, подані ОСОБА_1 декларація кандидата на посаду від 17.02.2021 року та щорічна декларація від 06.04.2021 року охоплюють однаковий звітній період 2020 рік.

При цьому, апеляційний суд також погоджується з посиланнями апелянта про необхідність врахування особи правопорушника та обставини правопорушення при накладанні на ОСОБА_1 стягнення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 раніше на державній службі не перебував, 19 березня 2021 року був прийнятий на службу до поліції, на підставі наказу ГУНП в Одеській області від 11.05.2021 року № 1011 в період з 11.05.2021 року по 02.11.2021 року відряджений на курси первинної професійної підготовки до Одеського навчального центру первинної професійної підготовки «Академія поліції (м. Одеса) Одеського державного університету внутрішніх справ» (а. с. 29).

Також за матеріалами справи вбачається, що фактично факту приховання даних про доходи ОСОБА_1 не було, що на переконання суду апеляційної інстанції, суттєво знижують ступінь його вини.

Апеляційний суд також виходить з того, що матеріали справи не містять даних про притягнення ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності, вчинене адміністративне правопорушення не становить суспільної небезпеки та не завдало збитків державним чи суспільним інтересам, водночас, подання декларації було здійснено з незначною затримкою лише на 6 днів.

За змістом ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Дана норма закону не містить будь-якого переліку умов або обставин, наявність яких дозволила би судити про малозначність правопорушення, а також застережень щодо неможливості її застосування до окремих складів адміністративних правопорушень.

Тому, оцінюючи в сукупності дії, наслідки та ставлення ОСОБА_1 до вказаних дій, з урахуванням даних, що характеризують його особу, апеляційний суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 положення ст. 22 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності, у зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, і обмежитися усним зауваженням.

На думку апеляційного суду, застосування такого заходу, як усне зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, постанова судді в частині притягнення до адміністративної відповідальності - скасуванню з постановленням рішення про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Врони Андрія Валентиновича задовольнити частково.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2021 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обмежившись зробленим на його адресу усним зауваженням.

Мотивувальну частину постанови змінити у відповідності до підстав і обґрунтувань цієї постанови суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе