Справа № 344/4012/21
Провадження № 33/4808/325/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Устінського А.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Устінського А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 26.01.2021 о 02 год 58 хв в м. Івано-Франківську по вул. Грюнвальдська, 21, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «БМВ 5200», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, у медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник адвокат Устінський А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду не відповідає вимогам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 знаходився в салоні автомобіля, який стояв припаркований на вул. Грюнвальдська, 21 в м. Івано-Франківську разом із ОСОБА_2 . В момент коли під`їхали працівники поліції, вони перебували в автомобілі, який стояв нерухомо. Час від часу вони заводили мотор автомобіля, щоб включити обігрів, оскільки на вулиці було холодно.

Працівники поліції повідомили, що номерний знак автомобіля не відповідав встановленим вимогам і в подальшому працівники поліції стверджували, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Поліцейський почав вимагати у ОСОБА_1 посвідчення водія, яке залишилось в квартирі друга, оскільки ОСОБА_1 нікуди не їхав. Мобільний телефон, в якому був додаток Дія, розрядився.

Працівники поліції стверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та в подальшому почали вимагати, щоб він пройшов огляд на визначення стану сп`яніння.

Вказує на те, що ОСОБА_1 не отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки обидва екземпляри протоколу про адміністративне правопорушення наявні в матеріалах справи, у зв`язку із чим Івано-Франківський міський суд повернув матеріали справи для належного оформлення, що свідчить про грубе порушення вимог КУпАП. Постанова суду про усунення недоліків Управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаментом патрульної поліції не була виконана, що, на думку апелянта, є неправомірним. Копію протоколу ОСОБА_1 не було надіслано за місцем його проживання, тим самим було порушено процедуру оформлення матеріалів справи, що і власне було зафіксовано в постанові Івано-Франківського міського суду від 10.02.2021 року.

Захисник адвокат Устінський А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначив, що судом не були допитані свідки, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому їх письмові показання не можна вважати належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. Самі пояснення свідків чітко не визначають від якого способу огляду ОСОБА_1 відмовився і чи відмовлявся взагалі.

Окрім того, ОСОБА_1 пам`ятає тільки одного свідка чоловічої статі, будь яких інших осіб не було.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що розгляд справи судом першої інстанції було проведено за відсутності правопорушника, якого жодного разу не було повідомлено належним чином про розгляд справи.

Захисник адвокат Устінський А.В. зазначив, що в судове засідання призначене на 14.04.2021 року він як адвокат не зміг з`явитись через накладку справ за його участю, про що він повідомив суд клопотанням. В той же час, ОСОБА_1 перебував у м. Тернопіль, та не міг з`явитись в судове засідання у зв`язку з тим, що було оголошення про перебування Івано-Франківської області в червоній зоні карантину. Про дату та час відкладення розгляду справи ні його як захисника, ні ОСОБА_1 не було повідомлено.

16.04.2021року подаючи заперечення через канцелярію суду, працівник суду повідомив про призначення справи до розгляду на 19.04.2021 року. Проте, 19.04.202 року ОСОБА_1 повідомив його про позитивний результат на корона вірус, після чого , за його рекомендацією, відправив на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи. Оскільки він близько контактував із ОСОБА_1 , то також був змушений подати клопотання з метою перевірки наявності в нього відповідних симптомів.

Однак, суд всупереч вимогам ст..268 КУпАП розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та його захисника, чим порушив право особи на захист.

В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат Устінський А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , вказує, що останній не керував транспортним засобом, а лише сидів в автомобілі, який стояв нерухомо. Жодних доказів того, що автомобіль рухався поліцією не надано, на відеозаписах не зафіксовано факту руху автомобіля.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи наявне направлення водія до медичного закладу щодо проходження огляду водія на стан сп`яніння, в якому вказано, що ОСОБА_1 був доставлений в заклад охорони здоров`я. Проте, ніхто ОСОБА_1 нікуди не доставляв.

Після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції поїхали.

За наведених обставин, не можливо встановити факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі. Зазначені порушення при оформленні та складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 безумовно дають підстави ставити під сумнів правильність та законність його складання, а матеріали справи не містять доказів, які б спростували його пояснення та підтверджували факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження за відсутністю події і складу правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Устінського А.В., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

Так, в апеляційній скарзі захисник адвокат Устінський А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі та участі особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 , чим порушив право на захист ОСОБА_1 .

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості приймати участь у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

З мотивувальної частини постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.04.2021 року вбачається, що у судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за відомою суду адресою у спосіб, визначений законом. 19.04.2021 року ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з захворюваністю на коронавірусну хворобу. Захисник ОСОБА_1 ОСОБА_3 19.04.2020 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що контактував з ОСОБА_1 , який хворіє на коронавірусну хворобу. Крім того, клопотання про відкладення судового розгляду адвокатом подавалося 13.04.2021 року. 14.04.2021 року захисником подано клопотання про передачу справи щодо ОСОБА_1 за підсудністю за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в Монастирський районний суд Тернопільської області. Також 16.04.2021 року захисник Устінський А.В. подав клопотання про повернення матеріалів справи до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області та клопотання про виклик і допит свідків.

Проте, суд вважав такі дії особи, що притягається до адміністративної відповідальності та захисника зловживанням процесуальними правами з метою затягування розгляду справи про адміністративне правопорушення та уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене правопорушення.

Разом з тим, суд наголошує, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що така процесуальна поведінка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та захисника є зловживанням правом на відкладення розгляду справи та спрямована на затягування строків розгляду справи з метою уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

З огляду на викладене та керуючись ст.268 КУпАП, суд вважав, що справу доцільно розглянути за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 02.02.2021 року.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 10.02.2021 року матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 було повернуто до Управління патрульної поліції в Івано-франківській області Департаменту патрульної поліції для вручення копії протоколу про адміністративне правопорушнику (а.с.7-8).

17.03.2021 року матеріали справи щодо ОСОБА_1 повторно повернулись для розгляду до Івано-Франківського міського суду. При цьому, у відповідності до листа Управління патрульної поліції в Івано-франківській області Департаменту патрульної поліції (а.с.10-11) зазначено, що процедура вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення особі, відносно якої він складений, у разі її відмови від підпису, не передбачена чинним законодавством, а тому посадові особи зобов`язані діяти лише в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Розгляд справи було призначено на 06.04.2021 року, який було відкладено по причині перебування судді у відпустці. Наступне судове засідання було призначено на 14.04.2021 року.09.04.2021 року адвокат Устінський А.В. подав до суду клопотання про надання матеріалів справи для ознайомлення щодо ОСОБА_1 , при цьому надав копію ордеру № 105163 про надання правової допомоги ОСОБА_1 від 08.04.2021 року (а.с.16-17).

13.04.2021 року захисник адвокат Устінський А.В. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 14.04.2021 року, оскільки 14.04.2021 року він братиме участь у судовому засіданні в кримінальному провадженні та надав копію повістки (а.с.18-19).

14.04.2021 року захисник адвокат Устінський А.В. подав клопотання про передачу справи щодо ОСОБА_1 за підсудністю за місцем проживання правопорушника в Монастириський районний суд Тернопільської області, оскільки у ОСОБА_1 відсутня можливість доїхати до м. Івано-Франківська з метою безпосередньої участі у судовому засіданні (а.с.20-22).

Розгляд справи було відкладено на 19.04.2021 року, про що ОСОБА_1 направлено повідомлення суду (а.с.23).

16.04.2021 року захисник адвокат Устінський А.В. подав до суду клопотання про повернення матеріалів справи до Управління патрульної поліції в Івано-франківській області Департаменту патрульної поліції для виконання вимог постанови Івано-Франківського міського суду від 10.02.2021 року та вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 (а.с.24-26). Окрім того, захисник адвокат Устінський А.В. 16.04.202 року також подав лопотання про виклик свідків в судове засідання (а.с.27-28) та подав письмові заперечення, в яких просив закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю події і складу правопорушення (а.с.29-33).

19.04.2021 року Івано-Франківським міським судом було прийнято рішення у справі за відсутності ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявне клопотання захисника Устінського А.В. подане на електронну пошту суду про відкладення розгляду справи на підставі його близького контактування із ОСОБА_1 , у зв`язку із підтвердженим позитивним результатом захворювання ОСОБА_1 на коронавірус (а.с.39-40) зареєстроване Івано-Франківським міським судом 19.04.2021 року о 13 год. 43 хв., про що свідчить запис на штампі суду. Окрім того, ОСОБА_1 на електронну суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його захворюванням на корона вірус, результат якого ним отримано 15.04.2021 року та долучив довідку ОСОБА_4 із наявністю у нього позитивного результату тесту на корона вірус (а.с.41-43), яке зареєстроване Івано-Франківським міським судом 19.04.2021 року о 13 год. 55 хв., про що свідчить запис на штампі суду.

До матеріалів справи долучено два акти працівників Івано-Франківського міського суду (а.с.44-45) про те, що у справі №344/4012/21 щодо ОСОБА_1 надішли клопотання адвоката Устінського А.В. про відкладення розгляду справи, яке зареєстроване 19.04.2021 року о 13 год. 43 хв. та клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи зареєстроване судом о 13 год. 55 хв. 19.04.2021 року та передані судді 19.04.2021 року після проведення судового засідання, яке було призначено на 19.04.2021 року на 13 год. 05 хв. (а.с.44-45).

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 був достовірно проінформований про те, що в провадженні суду знаходиться справа про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а судом першої інстанції приймались необхідні заходи щодо забезпечення права обвинуваченого та його захисника на участь у судовому засіданні та розгляду справи у встановлений законом строк.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді.

В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат Устінський А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звертає увагу на те, що він та ОСОБА_1 з поважних причин не змогли з`явитися в судове засідання суду першої інстанції, яке було призначене на 19.04.2021 року, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 має позитивний результат на захворювання корона вірусі, а він як захисник та особа, яка мала близький контакт із ОСОБА_1 , з метою запобігання поширення вказаної інфекції, не з`явився в судове засідання призначене на 19.04.2021 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Кабінет Міністрів України постановою «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 р. № 211, відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. установив з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що при вирішанні питання щодо можливості розгляду справи за відсутності певних учасників судового розгляду необхідно дотримуватись розумного балансу між забезпеченням права на правосуддя та прийняттям відповідних заходів щодо убезпечення від ризику життя та здоров`я людей.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суворість карантинних заходів в країні постійно варіюється в залежності від стану поширення короновірусу в країні.

Разом з тим, нездатність судової системи здійснювати правосуддя в умовах поширення на території України пандемії коронавірусу COVID-19 загрожує національній безпеці, забезпеченню правопорядку та охороні прав і законних інтересів громадян.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що необхідність застосування карантинних заходів не повинна використовуватись як підстава для навмисного затягування розгляду справи з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що учасники судового розгляду, які не мають можливості з`явитися у судове засіданні у зв`язку із карантинними обмеженнями, повинні своєчасно повідомляти суд про причини своєї неявки до суду та надавати відповідні документи на підтвердження обставин на які вони посилаються.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства та усталеної судової практики, учасники судового засідання мають можливість за відповідним клопотанням приймати участь у справі в режимі відео конференції.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Устінського А.В., неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи та несвоєчасне повідомлення про поважність причини своєї неявки до судового засідання, дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без їх участі.

За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку.

Дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті спрямовані на деструктивність судового розгляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передбачені ст. ст. 80, 81, 121-126, 127-1-129, ч.1,2,3,4 ст.130, 139 КУпАП можуть розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що правопорушення було вчинено в м. Івано-Франківську, правопорушник проживає в с.Задарів Монастириського району Тернопільської області , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 26.03.2021 року (а.с.22), а свідки проживають у м. Івано-Франківськ.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що справу обґрунтовано у відповідності до вимог закону було розглянуто судом за місцем вчинення правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. ( «Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Перевіряючи доводи захисника адвоката Устінського А.В. у вчиненні ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Зі змісту доводів захисника адвоката Устінського А.В., викладених в апеляційній скарзі та підтриманих в суді вбачається, що він вважає, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи є неспроможними, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі в присутності двох свідків.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №128986 від 26.01.2021 року водій ОСОБА_1 26.01.2021 о 02 год. 58 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Грюнвальдська, 21, керував транспортним засобом марки «БМВ 5200», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, та у медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським взводу 2 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області ДПП рядовим поліції Кріцак І.М., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою та свідками.

ОСОБА_1 було роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Івано-Франківському міському суді.

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із зазначенням місця їх проживання, а правильність вказаних даних підтверджена власноручними підписами свідків.

Зазначено, що до протоколу додається пояснення свідків, направлення на огляд, відео з нагрудних камер ZM 0363, постанова ЕАН 3710601.

В графі протоколу пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення зазначено, що особа відмовилась надати пояснення на підставі ст.63 Конституції України.

В протоколі зазначено, що посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось та тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом не видавався.

В протоколі про адміністративне правопорушення міститься відмітка працівника поліції про те, що особа, яка притягається до відповідальності, відмовилась від підписання протоколу.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та інші.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього складено постанову про накладення адміністративного стягнення за керування транспортним засобом з номерним знаком , який не відповідає вимогам стандартів, при перевірці документів не пред`явив на вимогу посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1а ПДР,чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.9) та що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції та його захисника адвоката Устінського А.В. про те, що працівники поліції не намагались вручити ОСОБА_1 копію протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом.

При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Так, долучені до матеріалів справи відеозаписи містять дані того, що протокол про адміністративне правопорушення складався працівником поліції в присутності ОСОБА_1 і останній був ознайомлений із його змістом та сутністю висунутого проти нього обвинувачення. Однак, зі змісту відеозапису вбачається, що при намаганні працівником поліції виконати вимоги закону щодо вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення під розписку ОСОБА_1 останній, демонструючи зневажливе ставлення до працівників поліції, діючи деструктивно, з метою ускладнення виконання працівниками поліції своїх обов`язків, умисно відмовився від отримання копії протоколу та підпису за отримання копії протоколу, відмовлявся вийти з машини, перебивав поліцейського та робив йому зауваження, стверджував при відсутність правових підстав для зупинки транспортного засобу під його керуванням.

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що пояснення захисника адвоката Устінського А.В. та ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не пропонували йому отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №128986 від 26.01.2021 року та є підставою для скасування постанови суду, є неправдиві та повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Разом з тим, з долучених відеозаписів вбачається, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 була спрямована на намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення і останній неодноразово висловлював незадоволення з приводу законних дій працівників поліції, які вимагали надати документи щодо правомірності керування транспортним засобом та пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Зокрема, ОСОБА_1 зневажливо ставився до поліцейських, демонструючи деструктивну поведінку, яка була спрямована на ускладнення виконання поліцейськими їх обов`язків, неодноразово в категоричній формі відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, відмовлявся відповідати на прямі запитання працівників поліції, не хотів спілкуватись з працівниками поліції та закривався в машині з метою не бажання отримати копію протоколу, не виконував їх вимоги та ігнорував їх прохання, робив їм зауваження.

Таким чином, процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчила про намагання ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, носила деструктивний характер та була спрямована на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ у тому разі коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП мав реальну можливість ознайомитись зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний відеозапис було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зафіксовані відеозаписом обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що водій ОСОБА_1 спочатку не заперечував факт керування ним транспортним засобом, а намагався з`ясувати причину зупинки транспортного засобу.

Поліцейський роз`яснив водієві ОСОБА_1 що причиною зупинки транспортного засобу була невідповідність номерних знаків транспортного засобу вимогам стандартів, просив надати посвідчення водія та повідомив про виявлені ним ознаки алкогольного сп`яніння при спілкуванні із водієм.

З відеозапису відео реєстратора з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що водію ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, роз`яснено порушення встановлення номерних знаків на автомобілі, які не відповідають стандартним вимогам, ОСОБА_1 після неодноразових пропозицій працівника поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу Драгер та в медичному закладі.

Працівником поліції ОСОБА_1 було повідомлено, про складання матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом не відповідають дійсності та повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні апеляційної інстанції.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини справи та наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази свідчать про те, що саме він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку та в присутності двох свідків.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що транспортний засіб марки «БМВ 5200», н.з. НОМЕР_1 , 26.01.2021 року о 02.58 год.в м. Івано-Франківську по вул.. Грюнвальдська в момент приїзду працівників поліції був в нерухомому стані, транспортний засіб не рухався і двигун був вимкнений, а ОСОБА_1 перебував на сидінні водія із своїм товаришем, з яким вони розмовляли

В судовому засіданні апеляційної інстанції було допитано поліцейського взводу 2 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області ДПП рядового поліції Кріцак І.М., який підтвердив факт складання ним протоколу про адміністративне правопорушення та показав, що 26.01.2021року в нічний час ним було зупинено транспортний засіб марки «БМВ 5200», під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що останній перед перехрестям здійснив обгін транспортного засобу і на автомобілі були встановлені номерні знаки з порушенням вимог Правил дорожнього руху. Під час спілкування з водієм виявилось, що він не має посвідчення водія але має ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі. Однак, водій транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків Вказує, що під час складання документів водій допускав образливі висловлювання на адресу працівників поліції та допускав процесуальну поведінку, яка ускладнювала виконання ним своїх службових обов`язків. Зокрема, на пропозицію отримати під підпис копію протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 почав висловлюватись на його адресу образливі висловлювання нецензурною лайкою. Вказує, що він дійсно складав направлення ОСОБА_1 до медичного закладу, однак останній до наркодиспансеру не доставлявся у зв`язку з тим, що відмовився від проходження відповідного огляду.

Оцінюючи показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стосовно того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та сів на місце водія транспортного засобу, коли автомобіль не рухався та був припаркований, апеляційний суд виходить із сукупності доказів, які досліджені судом апеляційної інстанції.

При вирішенні цього питання суд приймає до уваги, що вищевказані доводи вперше були наведені в суді першої інстанції і не висловлювались ним під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про непослідовність його позиції та викликає недовіру щодо їх правдивості.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час його складання ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд приймає до уваги, що показання ОСОБА_1 суперечать даним, які зафіксовані на відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відповідно до яких, правопорушник, перебуваючи на місці водія транспортного засобу, намагається з`ясувати у працівників поліції правові підстави щодо зупинки транспортного засобу під його керуванням.

Зокрема, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що за кермом транспортного засобу марки «БМВ 5200», н.з. НОМЕР_1 , знаходився ОСОБА_1 , останній на запитання поліцейських повідомив, що у нього відсутнє посвідчення водія, працівники поліції повідомили про невідповідність номерних знаків автомобіля вимогам закону, ОСОБА_1 намагався з`ясувати у працівників поліції причини зупинки транспортного засобу, та не вказував що він не є водієм транспортного засобу, а його поведінка була спрямована на відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

На неодноразові пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер ОСОБА_1 категорично відмовлявся, а на пропозиції пройти такий огляд у медичному закладі погодився за умови, що він сам на власному транспортному засобі доїде до медичного закладу.

Апеляційний суд вважає, що надання водієм згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі під умовою, яка не може бути виконана працівниками поліції свідчить про фактичну відмову від проходження такого огляду.

За таких обставин, працівник поліції, враховуючи процесуальну поведінку водія транспортного засобу та наявність підозри в тому, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння і не може бути допущений до керування транспортним засобом без проходження відповідного огляду, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбувались, не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи.

Зі змісту вказаного відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, повідомлено про накладення на нього постанови за керування транспортним засобом за наявності номерних знаків автомобіля, що не відповідають вимогам та за відсутності посвідчення водія та про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 Куп АП, з яким його було ознайомлено.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що вказаним відеозаписом зафіксовані обставини, які пов`язані із звинуваченням його у вчиненні адміністративного правопорушення, однак вважав, що вказаний відеозапис не дозволяє встановити факт керування ним транспортним засобом.

Зі змісту відеозаписів вбачається, що під час перевірки документів виконання працівниками поліції ОСОБА_1 вчиняв дії, які були фактично спрямовані на ускладнення виконання поліцейськими своїх обов`язків, робив їм зауваження, відповідав замість на поставлені запитання зухвало.

Так, відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні.

Вказані свідки також не з`явились у судове засіданні апеляційної інстанції,незважаючи на те, що суд апеляційної інстанції приймав відповідні заходи щодо забезпечення їх участі у судовому засіданні.

Зокрема, зі змісту повідомлення свідка ОСОБА_7 вбачається, що остання не змогла з`явитись до суду, оскільки проживає та навчається у м. Львів і на дату судового засідання в неї призначено іспит.

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою під час проходження огляду у медичному закладі або у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Таким чином, з долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції. вбачається, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі не погодився.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в КНП «ПНЦ ІФОФ» (а.с.3), складеного о 03.08 год. 26.01.2021 року у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника Устінського Я.Н. про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю доказів досліджених судом.

Відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Крім того, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Устінського А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв