33/804/638/21
266/2902/21
Суддя першої інстанції: Пантелєєв Д.Г. 33/804/638/21
Суддя доповідач: Топчій Т.В 266/2902/21
Категорія: ст. 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Топчій Т.В., ознайомившись з апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,-

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу серії ААБ №107822 від 08.05.2021 року, ОСОБА_2 08.05.2021 року о 09 год. 50 хв. за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, Приморський район, вул. Західна, буд.16, керуючи транспортним засобом «ЗАЗ VIDA», державний номерний знак НОМЕР_2 був неуважним, не зреагував на зміну дорожньої обстановки у випадку коли траєкторії руху транспортного засобу перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена ПДР, не надав дорогу транспортному засобу «ЗАЗ Forza», державний номерний знак НОМЕР_3 , який наближався з правого боку від нього, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.3 «б», 10.11 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.05.2021 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На зазначену постанову 20.09.2021 року потерпілим ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій він просив поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати та винести нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрити на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення.

Постановою Донецького апеляційного суду від 28.09.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у поновлені строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року, якою справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 було закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Апеляційну скаргу повернуто ОСОБА_1

09.12.2021 року потерпілим ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на спірну постанову, в якій він просив поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати та винести нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрити на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 зазначено, що оскаржувану постанову було ухвалено за його відсутності. До суду його не викликали. Копію постанови йому не було направлено. Про її винесення він дізнався у канцелярії суду. У зв`язку із чим, ним було подано апеляційну скаргу. Проте запрошення до Донецького апеляційного суду він так і не отримав, він звернувся до Приморського райсуду м.Маріуполя, де дізнався про постанову Донецького апеляційного суду від 28.09.2021 року, яку було ухвалено за його відсутності, у зв`язку із чим, він був позбавлений можливості надати пояснення з приводу поважності причин пропуску строків на її оскарження. 29.09.2021 року Донецьким апеляційним судом було спрямовано копію постанови на адресу ОСОБА_2 , а його, як потерпілого та особу, яка подала апеляційну скаргу, не було повідомлено належним чином.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно повернути апелянту за наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Аналізуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції виходжу з наступного.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що про складання протоколу серії ААБ № 107822 від 08.05.2021 року ОСОБА_1 знав, що підтверджує підпис останнього у протоколі, тож мав об`єктивну можливість цікавитися ходом розгляду справи та у визначений КУпАП строк оскаржити рішення суду.

Ст. 294 КУпАП встановлено, що строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення відраховується не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення або моменту, коли особа дізналася про постановлене судове рішення, а з моменту винесення постанови.

Порівняльно-правовий аналіз правових норм вказує на те, що суд апеляційної інстанції може поновити строк на апеляційне оскарження у тому випадку, якщо особа, яка звертається з таким клопотанням доведе поважність причин пропуску строку та неможливість апеляційного оскарження у визначений законом строк.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що знав, що адміністративне провадження щодо ОСОБА_2 розглядається Приморським райсудом м. Маріуполя. Його у цьому провадженні не викликали, а коли він прийшов наступного разу дізнався, що рішення прийняте. Отже, ОСОБА_1 не вказує, коли він прийшов до суду, коли дізнався про прийняте рішення, з яких причин слід визнати причини пропуску ним строку на апеляційне оскарження поважними. Разом з тим, матеріали провадження містять відомості про отримання ОСОБА_1 постанови суду, що була винесена 24.05.21 року лише 07.09.21 року, тобто зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження. Поважних причин для пропуску строку апеляційна скарга не містить, а твердження ОСОБА_1 про те що його не викликали до суду не позбавляють його обов`язку цікавитися ходом справи та винесеними судовими рішеннями.

Оскільки поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не наведено, приходжу до висновку про необхідність відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Отже, в поновленні строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 слід відмовити, апеляційну скаргу повернути апелянту у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 у поновлені строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року, якою справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 було закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року, якою справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 було закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - повернути апелянту.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.В. Топчій