Справа № 305/529/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
06.05.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Животова Є.Г., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Штефаняка І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, в м. Ужгороді, матеріали справи про адміністративне правопорушення, запровадженої щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за його апеляційною скаргою на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 24.03.2021,
Постановою судді Рахівського районного суду від 24.03.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на десять діб. Стягнуто з ОСОБА_1 454 грн судового збору.
В оскарженій постанові судді від 24.03.2021 йдеться про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за таких обставин.
22 березня 2021 року, біля 18 год. 15 хв., прикордонним нарядом «Група реагування» від відділення інспекторів прикордонної служби «Великий бичків» (тип В) відділу прикордонної служби «Ділове» 1 категорії (тип В), на відстані 20 метрів від лінії державного кордону на напрямку 311 прикордонного знаку (територія Великобичківської територіальної об?єднаної громади Рахівського району Закарпатської області) виявлений та затриманий у складі групи осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за незаконний перетин державного кордону з України до Румунії та у зворотньому напрямку поза пунктами пропуску через державний кордон України, з метою переміщення тютюнових виробів з використанням гідрокостюму, чим порушив вимоги ст.9 ст.12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, а саме незаконно перетнув державний кордон України у складі групи осіб, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену вище постанову судді від 24.03.2021 змінити, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн, в решті оскаржену ним постанову судді залишити без змін.
Вказує, що в судовому засіданні він повністю визнав свою вину у вчиненому правопорушенні, щиро розкаявся та надав суду всі необхідні пояснення по справі, та просив призначити менш суворе ніж домашній арешт адміністративне стягнення.
При цьому наголошував, що часто їздить на заробітки по будівництву по всій території України, і в змозі сплатити штраф, якщо такий буде призначено судом.
Окрім цього, повідомив суд, що він одружений, на утриманні є малолітня дитина, його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, хворіє і він повинен турбуватися про членів своєї сім?ї.
Місцевий суд не врахував ці обставини, а також його щире каяття як обставини, що пом`якшують адміністративне стягнення.
Також звертає увагу апеляційного суду й на те, що згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Лужанської сільської ради від 29.03.2021 ОСОБА_1 характеризується позитивно, згідно викладених у ній даних він є ввічливий, доброзичливий, врівноважений, жодних скарг на нього не надходило, до адміністративної відповідальності раніше не притягувався. У сім`ї виховується малолітня дитина.
Разом з цим, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.ст. 254,256 КУпАП, його зміст ОСОБА_1 не повідомлено, права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Коституції України йому не роз`яснені. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення він потребував захисника, однак це не було відображено у протоколі про адміністративне затримання. В протоколі про адміністративне правопорушення суб?єкт його складання зазначив, що ОСОБА_1 захисника не потребує, хоча дана обставина не відповідає дійсності, у зв`язку з чим порушено його право на захист.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даної справи не враховано, а при вирішенні питання про накладення на нього адміністративного стягнення не враховано вимоги ст.ст. 24-1, 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, а також і те, що свою вину він визнав, є особою молодого віку та застосовано до нього найсуворіше адміністративне стягнення адміністративний арешт, однак свій висновок з цього приводу належним чином не мотивував.
Також незрозумілим є й те, що іншим особам, які були в групі осіб, місцевий суд піддає таких адміністративному стягненню у виді штрафу.
Заслухавши захисника на підтримання апеляційної скарги ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції при обставинах, наведених у вказаній вище оскарженій його постанові, повно й об`єктивно дослідив усі матеріали адміністративної справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10, ч.2 ст.204-1 КУпАП, що ніким із учасників не оспорується.
Разом з тим, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та змісту постанови вбачається, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 245,252 КУпАП не вжив всіх заходів, передбачених законом, для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування фактичних обставин даної справи та допустив неповноту розгляду справи, оскільки залишив поза увагою те, що ОСОБА_1 після визнання своєї вини у вчиненому зазначеному вище адміністративному правопорушенні щиро розкаявся, є одруженим та має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.24), позитивно характеризується (а.с.23).
Таким чином, при наявності альтернативи в застосуванні адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, без врахування в повній мірі характеризуючи даних останнього, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність призначення ОСОБА_1 найсуворішого адміністративного стягнення, без обговорення можливості застосування більш м`якого адміністративного стягнення, передбаченого ст.24 та ч.2 ст.204-1 КУпАП у виді штрафу.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необґрунтованість застосованого щодо нього місцевим судом найсуворішого з передбачених санкцією ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного стягнення знайшли своє підтвердження й відповідно до вимог ст.294 КУпАП зумовлюють необхідність зміни оскарженої ОСОБА_10 постанови суду першої інстанції від 24.03.2021.
Оскільки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності притягується вперше, вину свою визнав, щиро розкаявся, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, будь-які негативні наслідки від вчиненого ОСОБА_1 вказаного вище адміністративного правопорушення не настали, апеляційний суд приходить до висновку про можливість застосування до правопорушника ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а винесену щодо нього постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 24.03.2021 про визнання винним та накладення на нього адміністративного стягнення за ч.2 ст.204-1 КУпАП у виді адміністративного арешту строком на 10 діб змінити в частині накладення адміністративного стягнення з адміністративного арешту строком на десять діб на штраф в розмірі 8500 грн.
В решті оскаржену постанову судді у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя