Провадження № 33/824/4970/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 судовій збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн на користь держави.

Відповідно до вказаної постанови 20 серпня 2021 року о 20.00 год. гр. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно співмешканки гр. ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3 , а саме ображав словесно, штовхав, тобто вчинив дії, за які відповідальність передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року захисник Дубчак Л.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Скарга мотивована тим, що обставини, описані у протоколі, та суперечливі пояснення ОСОБА_4 під час судового засідання, яке відбулося 11 жовтня 2021 року в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в протоколі не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно ОСОБА_2 , а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди її психічному здоров`ю, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і це прямо суперечить принципу правової визначеності.

Зазначає, що саме ОСОБА_2 намагається постійно ініціювати конфлікти із ОСОБА_1 , в тому числі в присутності спільного сина ОСОБА_6 , 2015 року народження, завдати фізичних та моральних страждань, як ОСОБА_1 , так і дитині та бабусі ОСОБА_8 (матері ОСОБА_1 ). При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вважає, що в ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення не було встановлено належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, поза розумним сумнівом і наявність в його діях вчинення домашнього насильства.

Вказує, що 20 серпня 2021 року також було складено протокол серії ВАБ № 334140 і відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з аналогічною фабулою протоколу: «20 серпня 2021 року близько 20 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно гр. ОСОБА_1 , а саме: ображала ненормативною лексикою та штовхала».

Наголошує на тому, що саме ОСОБА_2 була ініціатором конфлікту, який виник 20 серпня 2021 року, саме вона ображала ОСОБА_1 , кричала на нього, штовхала, разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 , вириваючи малолітнього сина з рук батька, а згодом і від бабусі. За вказаним протоколом в Голосіївському районному суді м. Києва перебуває відповідна справа №752/23372/21, розгляд якої станом на дату подання цієї апеляційної скарги не завершений, покази ОСОБА_2 (особи, яка притягується до адміністративної відповідальності) та її дочки ОСОБА_3 (свідка) у справі щодо подій, які мали місце 20 серпня 2021 року, відрізняються від тих показів, які були озвучені в судовому засіданні 11 жовтня 2021 року у справі №752/21755/21.

Також наголошує на тому, що такі дії ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 спрямовані виключно на задоволення власних матеріальних амбіцій і корисливих планів та пов`язані з бажанням маніпулювати ОСОБА_1 та тиснути на нього у ініційованому нею майновому спорі.

Звертає увагу суду, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 752/5915/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна сумісною власністю та поділ майна подружжя. В своїй позовній заяві, намагаючись емоційно впливати на суд, ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 вчиняв щодо неї домашнє насильство, і на підставі цього подала заяву до поліції.

Зауважує, що саме ОСОБА_2 намагається постійно ініціювати конфлікти із ОСОБА_1 , в тому числі в присутності спільного сина, завдати фізичних та моральних страждань ОСОБА_1 , маніпулює майбутнім спільного сина, зокрема постійно погрожує забрати сина, перешкоджає батьку у спілкуванні з сином та контакті з ним.

Зазначає, що з метою примусового виселення ОСОБА_1 із квартири, яка належить йому на праві власності, ОСОБА_2 зверталась до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про видачу щодо ОСОБА_1 обмежувального припису, в якій, серед іншого, просила суд заборонити ОСОБА_1 перебувати в його квартирі АДРЕСА_1 .

Звертає увагу, що 27 серпня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у справі № 752/15802/20, розглянувши заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 , ухвалив рішення, в якому відмовив ОСОБА_2 у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. У вказаній справі суд, здійснивши аналіз зібраних доказів та пояснення учасників справи, встановив, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наявний спір щодо встановлення факту проживання, як однієї сім`ї та визначення статусу майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 . Крім того, Голосіївський районний суд міста Києва в даному рішенні зазначив, що у матеріалах справи відсутнє жодне судове рішення про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 у будь-якій його формі.

Також в апеляційній скарзі захисник Дубчак Л.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, в якому та зазначає, що копію постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року адвокат Дубчак Л.С. отримала в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва 18 жовтня 2021 року та 20 жовтня 2021 року, в межах строків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, нею засобами поштового зв`язку було направлено апеляційну скаргу на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 5 листопада 2021 року апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами було повернути особі, яка її подала, оскільки апеляційна скаргу була подана особою без підтвердження повноважень на оскарження постанови суду першої інстанції.

Враховуючи, що справа перебуває на стадії апеляційного перегляду, перш за все підлягає вирішенню питання про поновлення строку на звернення з апеляційною скаргою.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 5 листопада 2021 року апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами було повернути особі, яка її подала, оскільки апеляційна скаргу була подана особою без підтвердження повноважень на оскарження постанови суду першої інстанції.

Також судом апеляційної інстанції було роз`яснено, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із такою скаргою до суду в порядку, визначеному КУпАП, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Звертаючись повторно із апеляційною скаргою, захисник Дубчак Л.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 долучила до апеляційної скарги належні документи на підтвердження своїх повноважень.

Таким чином, апеляційним судом встановлено наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

В суді апеляційної інстанції захисник Дубчак Л.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та сам ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задовольнити та скасувати постанову суду як незаконну.

ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Стаття 1732 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно п.3 ч.1 ст.1 якого домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 цього Закону).

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п.17 ч.1 ст.1 цього Закону).

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно із ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Так, судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 334139 від 20 серпня 2021 року, що 20 серпня 2021 року близько 20-00 години ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно співмешканки гр. ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3 , а саме ображав словесно та штовхав.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що протокол не містить вказівку на саме порушення із зазначенням у чому воно проявилося, не відповідають дійсності, оскільки встановлено порушення, які проявились у фізичному (штовхав) та психологічному (ображав словесно) насильстві.

У підтвердження порушення надано:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 334139 від 20 серпня 2021 року (а.с.1);

- пояснення ОСОБА_2 від 20 серпня 2021 року, відповідно до яких 20 серпня 2021 року о 20.00 год. вони з донькою сиділи на кухні, двері у вітальню були відкриті. ОСОБА_1 почав кричати на сина, тому що той не привітався з ним та бабусею. Вона та донька ОСОБА_3 підбігли до кімнати. ОСОБА_1 відштовхнув їх і штовхав, ображав. Вона забрала сина, тому що той сильно плакав, хотіла його заспокоїти. Коли виходила з кімнати отримала ще штурхани. (а.с.4)

- пояснення потерпілої ОСОБА_3 , надані в суді першої інстанції, в яких вона пояснювала, що дійсно ОСОБА_1 на неї кричав, ображав, погрожував, штовхнув, після чого вона впала.

- довідку чергового лікаря ОСОБА_13 НДСЛ «Охматдит» № 14150 від 22 серпня 2021 року, яка була видана ОСОБА_3 , в якій зазначено діагноз: забій і пошкодження зв`язок правого суглобу; забій м`яких тканин голови. Рекомендовано: подальше лікування в поліклініці за місцем проживання.

- довідку чергового травматолога Бартнік КНП «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва № 9009 від 21 серпня 2021 року, яка була видана ОСОБА_2 , в якій зазначено діагноз: розтягнення консульно-звязкового апарату шийного відділу хребта, поверхневі подряпини верхніх кінцівок. Рекомендовано: подальше лікування в поліклініці за місцем проживання, консультація невролога.

ОСОБА_1 , окрім власних пояснень, жодних доказів, у спростування зафіксованих у протоколі порушень, не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Доводи захисника Дубчак Л.С. про те, що сторона захисту мала наміри клопотати про виклик свідків, однак суд першої інстанції не дав їм такої можливості, не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції, оскільки такі обставини не підтверджені, крім того, сторона захисту не скористалась таким правом шляхом подання відповідного клопотання до апеляційної скарги.

Таким чином, наявними у справі доказами в їх сукупності підтверджується винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП, за обставин, встановлених апеляційним судом.

Крім того, як вбачається із наданих самим апелянтом ОСОБА_1 до апеляційної скарги рішень та постанов, ОСОБА_2 не одноразово зверталась до суду про встановлення факту застосування фізичного та психологічного насильства.

Зокрема у рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року судом першої інстанції хоч і було відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні її цивільного позову, проте підставою для відмови зазначено ту обставину, що нею не було надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відносно неї, а також ризиків настання домашнього насильства у майбутньому .

Таким чином суд апеляційної інстанції з урахуванням попередніх звернень ОСОБА_2 , а також обставин, які встановлені у цьому проваджені, які підтверджені протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями ОСОБА_2 , двома довідками про огляд у лікаря та враховуючи також триваючий конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був також підтверджений самим ОСОБА_1 , погоджується із судом першої інстанції щодо доведеності постійного та безперервного домашнього насильства, а відтак наявності обґрунтованого ризику повторного вчинення цього адміністративного порушення, що є підставою для застосування до порушника адміністративної відповідальності, передбаченої нормою ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про вчинення таких самих дій ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 не можуть бути предметом перевірки у матеріалах цього адміністративного провадження, оскільки предметом перевірки цього провадження є встановлені у протоколі про адміністративне порушення саме ОСОБА_1 .

Згідно із ст.62 Конституції Україниусі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, однак у апеляційного суду, так само як і у суду першої інстанції таких сумнівів не виникло.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування "поза розумним сумнівом", сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" (п.43) та "Авшар проти Туреччини" (п. 282), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, "Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення парвопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Наведені апелянтом аргументи не вказують на помилковість висновків судді місцевого суду та незаконність ухваленого рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставою для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі захисник.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст.279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Враховуючи наведене, на переконання апеляційного суду, постанова судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Дубчак Л.С. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн, відповідає обставинам справи та вимогам КУпАП.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість постанови суду є безпідставними.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а апеляційна скарга не містить будь-яких доводів, які б могли служити достатніми підставами для її скасування та закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана