Справа № 308/2548/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
03.02.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 адвокат Мартинов Г.К.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2020 року
ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого,
визнаний винним і на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 6 ст. 481 МК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн..
Згідно постанови, 25.11.2019 року о 16 год. 52 хв. у зону митного контролю на ділянку Виїзд митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС заїхав легковий автомобіль марки «DAEWOO» моделі «LANOS», реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , в якому пасажиром слідував гр. Угорщини ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), який прямував із України в Угорщину, с. Доге, вул. Петофі 37 (HU, DOGE, PETOFІ UT. 37). Формою проходження митного контролю гр. Угорщини ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) обрав порядок проходження митного контролю по смузі руху зелений коридор. До митного контролю гр. Угорщини ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) було подано закордонний паспорт - НОМЕР_2 від 19.11.2019. Під час проведення аналітично-перевірочних заходів з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, встановлено, що 10.11.2016 через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС гр. Угорщини ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ввезено легковий автомобіль марки «FORD» моделі «MONDEO», номер кузова № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4 , та станом на 25.11.2019 транспортний засіб не було вивезено за межі митної території України. У поясненні гр. Угорщини ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) не підтвердив факт ввезення вищезазначеного транспортного засобу на митну територію України.
Таким чином, гр. Угорщини ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) перевищив строк тимчасового ввезення на митну територію України легкового автомобіля марки «FORD» моделі «MONDEO», номер кузова № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4 , більше ніж на тридцять діб.
Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого частиною 6 статті 481 Митного кодексу України.
В апеляційній скарзі адвокат Мартинов Г.К. вказує на те, що постанова суду є необгрунтованою. Зазначає, що протокол не містить вказівки на конкретну дату та час, з яких саме почались протиправні дії/бездіяльність ОСОБА_5 .. Стверджує, що з позиції митного органу слідує, що ОСОБА_4 мав вивезти автомобіль не пізніше 10.11.2017 та перевищив цей строк більше ніж на 30 днів, тобто правопорушення почалось 11.12.2017, однак покладення на ОСОБА_4 передбаченої ч. 6 ст. 481 МК України (набрала чинність 22.08.2019) відповідальності за дії, які почались 11.12.2017 неможливе, так як у цей період часу такі дії не створювали складу адміністративного правопорушення і ОСОБА_4 не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення законом не визнавалися як правопорушення. Стверджує, що зв`язку із ОСОБА_4 адвокат не має, а судом у свою чергу ОСОБА_4 не був повідомлений про час та місце розгляду провадження, також зазначає, що повний текст постанови адвокатом було отримано 05.06.2020 (оприлюднено в ЄДРСР 01.06.2020). А тому просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 та його захисника адвоката Мартинова Г. К., а також представника Закарпатської митниці ДМС, неявка яких, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що: сторони у справі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи; даних про поважність причин їхньої неявки до апеляційного суду та заяв про відкладення розгляду справи на інший термін від них не надходило; апеляційний розгляд справи неодноразово відкладався.
Доводи клопотання про поновлення пропущеного строку підлягають задоволенню з огляду на таке.
Так, з оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_4 чи його захисник не брали участь у розгляді справи судом першої інстанції.
Разом із тим, у матеріалах справи відсутні дані про те, що суд першої інстанції вручив чи направив ОСОБА_6 або його захиснику копію оскаржуваної постанови у передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП трьохденний строк, а з розписки адвоката Мартинова Г. К., яка міститься на форзаці справи, вбачається, що останній отримав копію постанови 05.06.2021.
У зв`язку з наведеним доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнаються обґрунтованими, такими, що не суперечать матеріалам справи, у зв`язку з чим, заслуговують на увагу.
Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили адвокату Мартинову Г. К. своєчасно подати в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.
На підставі наведеного, беручи до уваги положення законодавства України щодо доступу особи до правосуддя, надаючи їм перевагу перед принципом юридичної визначеності судового рішення, та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення, а також доводи, на які апелянт посилається у підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, - апеляційний суд, з метою недопущення порушення права особи на захист, доступ до правосуддя, причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнає поважними, і вважає за можливе такий поновити.
Статтею 458 МК України порушення митних правил визначається, як адміністративне правопорушення, котре являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій із товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ч. 6 ст. 481 МК України адміністративна відповідальність настає за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування.
Апеляційний суд вважає, що обставини, за яких ОСОБА_4 порушив митні правила, у постанові судді місцевого суду зазначені правильно, кваліфікація його дій за ч. 6 ст. 481 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам.
Факт перевищення гр. Угорщини ОСОБА_7 встановленого ст. 380 МК України строку тимчасового ввезення транспортного засобу особистого користування марки «FORD» моделі «MONDEO», номер кузова № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4 , більше ніж на тридцять діб, підтверджується такими доказами: даними протоколу про порушення митних правил, в якому викладено обставини порушення ОСОБА_7 митних правил (а. с. 1-5); даними обліку транспортних засобів у пунктах пропуску для автомобільного сполучення та даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску, з яких убачається, що 10.11.2016 ОСОБА_4 ввіз транспортний засіб марки «FORD» моделі «MONDEO», номер кузова № НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_4 , на митну територію України з метою особистого користування (а. с. 11, 12); даними з мережі «Інтернет», з яких убачається, що вартість транспортного засобу, аналогічного до ввезеного ОСОБА_7 , становить 1200 Євро (а. с. 8); доповідною запискою інспектора Іваниша В. П., якою підтверджені викладі в протоколі про ПМП обставини (а. с. 9).
Як ОСОБА_7 у поясненні органу доходів і зборів, так і його адвокатом в апеляційній скарзі, не заперечується як належність і допустимість відомостей, викладених у вищезгаданих доказах, так і факт перевищення встановленого ст. 380 МК України строку ввезення транспортного засобу більше ніж на 30 діб.
Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази є достатніми та достовірно вказують на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні дій, які підпадають під ознаки ч. 6 ст. 481 МК України.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор ОСОБА_8 , який склав протокол про порушення митних правил, був упереджений при проведенні перевірки та складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи на такі дані не вказується в апеляційній скарзі, у зв`язку із чим, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол не містить вказівки на конкретну дату та час, з яких саме почались протиправні дії/бездіяльність ОСОБА_4 , - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту порушення ОСОБА_7 митних правил перевищення строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу більше ніж на тридцять діб, а також не свідчать про невідповідність складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 494 МК України, оскільки з указаного протоколу вбачається, що в ньому відображені всі необхідні й передбачені цією нормою права відомості.
Разом із тим, не встановлено апеляційним судом і доказів про наявність обставин, передбачених ст. 460 МК України, із настанням яких передбачені ст. 481 цього Кодексу діяння не тягнуть за собою адміністративної відповідальності, а також дії обставин непереборної сили, які стали причиною перевищення ОСОБА_7 строку тимчасового ввезення транспортного засобу на митну територію України.
Доводи апеляційної скарги про те, що з позиції митного органу слідує, що ОСОБА_4 мав вивезти автомобіль не пізніше 10.11.2017 та перевищив цей строк більше ніж на 30 днів, тобто правопорушення почалось 11.12.2017, однак покладення на ОСОБА_4 передбаченої ч. 6 ст. 481 МК України (набрала чинність 22.08.2019) відповідальності за дії, які почались 11.12.2017 неможливе, так як в цей період часу такі дії не створювали складу адміністративного правопорушення і ОСОБА_4 не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення, - апеляційний суд не бере до уваги. При цьому, апеляційний суд враховує те, що оскільки Закон № 2612-VIII від 08.11.2018 «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» набрав законної сили 22.08.2019, то з 22.09.2019 ОСОБА_4 перевищив більше ніж на тридцять діб строк вивезення транспортного засобу за межі митної території України. Також апеляційний суд бере до уваги те, що днем виявлення правопорушення є 25.11.2020 і таке правопорушення є закінченим із моменту його виявлення під час здійснення митних процедур 25.11.2020, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про порушення митних правил. Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового порядку застосування статей 470 та 481» № 395-ІХ від 19.12.2019 передбачено, що розділ ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України № № 44-48, ст. 552) доповнено пунктом 9-5 такого змісту: «Установити, що: вчинення порушень митних правил, передбачених частинами п`ятою та шостою статті 481 цього Кодексу, виявлених у період з 22 серпня по 31 грудня 2019 року включно, тягне за собою застосування адміністративного стягнення, передбаченого частиною третьою зазначеної статті».
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_4 від адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил України.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, наявні в матеріалах справи дані про особу правопорушника, який не визнає вину й не кається у вчинених діяннях, про що свідчить позиція сторони захисту, й застосував щодо ОСОБА_4 вид стягнення, який передбачено санкцією ч. 6 ст. 481 МК України, належним чином умотивувавши судове рішення.
Тому, апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_4 стягнення у виді штрафу є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обгрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків, призначати експертизи, тощо; те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі й про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити представнику ОСОБА_1 адвокату Мартинову Г. К., строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 адвокат Мартинов Г. К., залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан