ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 29.07.2021 о 12.30 год. по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_2 , а саме виражалась нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою.

Також, як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, 29.07.2021 о 12.30 год. по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_3 , а саме виражалась нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнала і суду пояснила, що у неї з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникають постійні сварки, але ініціатори цих сварок останні. Відомості, викладені у протоколах про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що у неї, її дочки з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з іншої постійно виникають сварки, але ініціаторами сварок є останні. Крім того, саме останні вчиняють протиправні дії.

Суд за клопотанням ОСОБА_1 здійснив судовий виклик для допиту в судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак останні, незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Зі змісту частини першої статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) випливає, що склад зазначеного правопорушення має місце у разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України від 07.12.2017 № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Зі змісту пункту 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII випливає, що психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пунктів 5 та 12 частини другої статті 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; інших родичів: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука).

З сукупного аналізу наведених вище норм випливає, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Згідно зі статтею 245 КпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наданих суду протоколах про адміністративне правопорушення не зазначено, в чому саме проявлялось вчинене ОСОБА_1 домашнє насильство, натомість зазначено, що остання виражалась нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Як суд зазначив вище, суд здійснював судовий виклик зазначених осіб у судове засідання, однак останні до суду не з`явились. Також надані суду матеріали не містять відомостей про спільне проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Не містять надані суду матеріали і відомостей про те, яким чином вчинювані згідно з протоколами про адміністративне правопорушення діяннями могли спричинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шкоду згідно з диспозицією статті 173-2 КпАП. Суд при цьому враховує, що матеріали справи не містять будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була чи могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю.

При цьому, суд вважає за доцільне зауважити, що частиною другою статті 251 КпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 173-2, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: