Справа № 733/671/21 Головуючий у 1 інстанції Фетісова Н. В.
Провадження № 33/4823/584/21
Категорія - ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участі:

захисника-адвоката - Сакун І.А.,

особи, що притягується до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2021 року,-

В С Т А Н О В И В :

Оскаржуваною постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , працюючий оператором ТАС «АГРО»,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Суд встановив, що 29 травня 2021 року о 22 год. 05 хв. ОСОБА_1 в смт. Парафіївка, Прилуцького району, Ічнянської ОТГ Чернігівської області по вул.Василя Сенченка повторно протягом року керував транспортним засобом ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується роздруківкою з приладу «Алкофор 505», за результатами тесту якого у ОСОБА_1 виявлено 1,086% проміле алкоголю, чим порушив п.2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з винесеним відносно нього рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову місцевого суду та постановити нову, якою закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що суд першої інстанції до розгляду справи підійшов формально, так як не прийняв до уваги його доводів з приводу того, що він не був водієм транспортного засобу, а лише сів на переднє сидіння за для того, щоб надати працівникам поліції документи на автомобіль, при цьому відео зйомку патруль розпочав тоді, коли він саме сів на водійське сидіння автомобіля. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на переривчастість відеозапису, який було покладено як доказ в основу оскаржуваної постанови, в зв`язку з чим вважає його неналежним доказом по справі. Вказує, що суд безпідставно не прийняв до уваги пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які засвідчили те, що він не керував транспортним засобом. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не є доказом по справі, а лише є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому дані які внесені до нього не слід приймати до уваги, оскільки вони не підтверджується актом огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, копія якого повинна була бути вручена особі правопорушнику, однак ці вимоги виконані не були. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в постанові суд зазначив що огляд проводився в присутності двох свідків, однак їх дані не були внесені до протоколу, а також їх не видно на відеозаписі. Вважає безпідставним посилання на роздруківку алкотесту «Алкофор 505», оскільки не був водієм автотранспорту, в зв`язку з чим не мав проходити огляд, при цьому зауважує, що після проведення огляду не був відсторонений від керування транспортним засобом.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника-адвоката Сакун І.А. та ОСОБА_1 , які висловились на підтвердження викладених в апеляційній скарзі вимог, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Не зважаючи на заперечення захисником-адвокатом Сакун І.А. та ОСОБА_1 вини останнього під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на факт порушення п. 2.9 «а» ПДР України, за яке передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП, що в даному випадку полягає у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння повторного протягом року, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення підтверджується наявним в матеріалах справи доказами, зокрема:

- даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №474731 від 29 травня 2021 року, який є офіційним документом, що засвідчує факт вчинення правопорушення (а.с. 3);

- роздруківкою з алкотестера « Алкофор 505», відповідно до якого водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 2);

- відеоматеріалом, наявним у матеріалах справи та дослідженим судом апеляційної інстанції (а.с. 4).

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Вищезазначені докази в порядку ст.ст.251, 254 КУпАП в повному обсязі доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а був його пасажиром, не заслуговують на увагу, виходячи з переглянутого в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відеоматеріалу, долученого до протоколу, з якого вбачається, що ОСОБА_1 сам зазначив про те, що проїхав незначну відстань від присадибної ділянки, та коли його запитали працівники поліції про наявність пасків безпеки та чому він ним не пристебнутий, то особа правопорушник продемонстрував його наявність та визнав свою вину з даного приводу. В ході подальшої розмови з ОСОБА_1 у працівників поліції виникла підозра про перебування останнього в стані алкогольного спяніння, в зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд за допомогою алкотестера «Алкофор 505», на що ОСОБА_1 відразу погодився.

При цьому, з дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 жодного разу не вказав працівникам поліції про те, що він не керував автомобілем, в зв`язку з чим не мав проходити огляд на стан спяніння, та не зазначав особи, яка керувала цим автомобілем.

Виходячи з вищенаведеного, є такими що не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що роздруківка алкотестера не є доказом по справі, оскільки ОСОБА_1 не будучи водієм транспортного засобу не мав проходити огляд, так як з переглянутого відеозапису з бодікамери, суд приходить до безсумнівного переконання про те, що водієм ВАЗ 21061 був саме ОСОБА_1 , а не вказані ним в суді першої та апеляційної інстанції особи.

Так, у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11 листопада 2015 року №1413/27858, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків; результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі - акт огляду); у випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що до протоколу про адміністративне правопорушення хоча і не було додано акту огляду на стан спяніння, однак було долучено роздруківку алкотестера «Алкофор 505», який є сертифікованим засобом вимірювальної техніки, та на підставі даних якого і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Виходячи з цього, на переконання суду апеляційної інстанції, відсутність акта огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в матеріалах справи, не спростовує його вини у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

При цьому, посилання апелянта на те, що огляд було проведено за відсутності двох свідків, також не є вирішальним під час розгляду справи, виходячи зі змін, які були внесені до ст. 266 КУпАП від 16 лютого 2021 року

№ 1231-IX ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», відповідно до яких огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , та інших адміністративних матеріалів, на підтвердження його вини, було в повному обсязі дотримано вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення, оскільки на даний час залучення двох свідків є обов`язковим лише тоді, коли у працівників поліції немає можливості застосувати засоби відео фіксації.

Посилання викладене в апеляційній скарзі на те, що відеоматеріал не може слугувати доказом відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки такий запис не є безперервним, не є переконливим, беручи до уваги, що вказаний відеозапис було додано до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №474731 від 29 травня 2021 року, який складено сержантом поліції Герасименком О.О., а отже є лише одним із доказів, на підтвердження даних, викладених у протоколі складеному повноважною на те особою.

Щодо саме безперервності такого відеозапису, то такі доводи хоча і знайшли своє підтвердження, однак наявність такого порушення не є вагомим при винесенні судом рішення, оскільки вказаний відеозапис, в даному випадку, містить лише найбільш вагому інформацію, необхідну для винесення законного та обґрунтованого рішення.

Твердження ОСОБА_1 , щодо безпідставного не взяття до уваги судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то апеляційний суд, на підставі досліджених доказів по справі та співставлення з поясненнями зазначених свідків, наданих в суді першої інстанції, погоджується з позицією місцевого суду щодо критичного ставлення до цих пояснень, оскільки вони жодним чином не узгоджуються з тими обставинами, справи, які були встановлені судом.

Доводи викладені в апеляційній скарзі з приводу не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом хоча і знайшли своє підтвердження, однак такий недолік, допущений працівниками поліції жодним чином не впливає на доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Твердження, викладене в апеляційній скарзі з приводу відсутності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення та відсутності його вини, є таким, що не знайшло свого підтвердження під час перевірки доказів, які були предметом дослідження як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи апеляційним судом.

Така позиція особи, що притягується до адміністративної відповідальності розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення.

Порушень закону, що тягнуть скасування постанови суду, як про це йде мова в поданій апеляційній скарзі, при апеляційному розгляді справи не було встановлено.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію його дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови судді не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач