Номер провадження: 33/813/1322/21
Номер справи місцевого суду: 498/634/21
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н.С.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання - Чирки Т.В.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тирасполь Республіки Молдови, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого робочим на складі Новоборисівського КХП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2021 рокуправопорушника ОСОБА_1 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шесть місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 454,00 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 вересня 2021 року виправлено описку, допущену в постанові Великомихайлівського районного суду Одеської області справа №498/634/21, а саме в описовій частині постанови в першому абзаці замість помилково зазначеної марки автомобіля « ВН 32103», вважати вірною « ВАЗ 2103», крім того в п`ятому абзаці описової частини та в першому абзаці резолютивної частини замість помилково зазначеного адміністративного стягнення « позбавлення права керування транспортними засобами на строк шесть місяців», вважати вірним «позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців» (а.с. 18-19).

Не погоджуючись із постановою суду від 13 вересня 2021 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2021 року, а провадження у справі закрити.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначеного на 07.12.2021 року, ОСОБА_1 , не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення смс повідомлення (а.с. 34), однак з`явився його представник - адвокат Корой І.Д., також, не з`явився ОСОБА_2 , однак 07.12.2021 до апеляційного судувід ОСОБА_2 , надійшла заява, у якій останній просить розглянути справу без його присутності, через не бажання особисто зустрічатись з ОСОБА_1 , навіть у залі суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника- адвокатаКорой І.Д.., який підтримавдоводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, частиною 7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №167401 від 30.06.2021 року, відповідно до якого, 30.06.2021 року, о 13:20 год., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 2103 д/з НОМЕР_1 рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності швидкості скоїв наїзд на припаркований автомобіль ВАЗ 2115 д/н НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.10.9 ПДР. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

-схемою місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 3);

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , доданих до протоколу (а.с.).

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 , у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 , посилається на відсутність його вини у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Проте, вказані доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Так, як вбачається із змісту диспозиції ст. 124 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Правила Дорожнього руху України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України - п.п.1.1.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими - п.п.1.3.

Відповідно до п. 10.9 Правил дорожнього руху України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку, що водій ОСОБА_1 , не дотримався:

- п. 10.9 ПДР, тобто під час руху транспортного засобу заднім ходом не впевнившись в безпеці руху він скоїв ДТП, у результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив норми ст. 124 КУпАП.

Крім того, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , він не побачив автомобіль ВАЗ 2115 д/н НОМЕР_2 що тільки в черговий раз підтверджує те, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, який є підвищеним джерелом небезпеки, перед початком руху, не впевнився в безпечності швидкості скоїв наїзд на припаркований автомобіль в результаті чого відбулось ДТП з матеріальними збитками, тому доводи про те, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, суд вважає необґрунтованими.

Саме цими доказами спростовуються доводи ОСОБА_1 , про відсутність його вини в цій дорожній ситуації.

Апеляційний суд вважає, що оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суддя вірно встановив фактичні обставини ДТП і дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , допустив порушення вимог п.10.9 ПДР. України, які призвели до даної ДТП.

Необґрунтованими є і посилання апелянта щодо незаконності протоколу.

Відповідно до ч.1-3 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Ретельно дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №167401 від 30.06.2021 року, апеляційний суд дійшов висновку про те, що він відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а отже визнає його допустимим доказом у справі. Будь-яких зауважень до протоколу при його підписаннні останнім не зазначено.

Безпідставним є посилання апелянта на описку, допущену в постанові Великомихайлівського районного суду Одеської області справа №498/634/21, адже Постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 вересня 2021 року виправлено зазначену описку, а саме, в описовій частині постанови в першому абзаці замість помилково зазначеної марки автомобіля « ВН 32103», вважати вірною « ВАЗ 2103», крім того, в п`ятому абзаці описової частини та в першому абзаці резолютивної частини замість помилково зазначеного адміністративного стягнення « позбавлення права керування транспортними засобами на строк шесть місяців», вважати вірним «позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців» (а.с. 18-19).

Інші доводи висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції обставини справи достовірно вказують, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини водія ВАЗ 2103 д/з НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , що підтверджує правомірність складення відносно нього протоколу серії ДПР18 №167401 від 30.06.2021 року про адміністративне правопорушення.

Інших порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, немає.

За наведених обставин, приходжу до висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи, з дотриманням вимог ст.252 КУпАП оцінив зібрані у справі докази та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , в порушенні вимог п.10.9 ПДР України, оскільки такі докази, які беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, наявні в матеріалах справи.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип дизпозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 , було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч. 7 апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Будь-які інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли об`єктивно спростувати причетність ОСОБА_1 , до вказаного правопорушення, суду не надано.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тирасполь Республіки Молдови, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого робочим на складі Новоборисівського КХП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра