П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2021 Справа №607/8919/21

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька І.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої по АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №473358 від 14 травня 2021 року, 08 травня 2021 року близько 22 год. 08 хв. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , яка здійснює свою діяльність у закладі громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_2 , допустила роботу вказаного закладу після 22 год., чим порушила п.п. 10 п. 3 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року та ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2020 року зі змінами та доповненнями.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про час та дату судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку.

Присутній в судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Демкович Ю.Й. просив закрити провадження у справі, у зв`язку з недоведеністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували обставини викладені у протоколі та те, що ОСОБА_1 є тією особою, на яку покладено обов`язок щодо забезпечення дотримання вимог постанови КМУ №1236.

Враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП та строки розгляду справи, вважаю, що розгляд справи можна провести у відсутності ОСОБА_1 .

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 статті 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

При цьому, суб`єктом правопорушення, в даному випадку, є фізична особа-підприємець, як суб`єкт господарювання чи уповноважена посадова особа суб`єкта господарювання юридичної особи.

Як вбачається з протоколу серії ВАБ №473358 від 14 травня 2021 року, ОСОБА_1 інкримінують те, що вона 08 травня 2021 року близько 22 год. 08 хв. будучи фізичною особою-підприємцем, здійснюючи свою діяльність у закладі громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_2 , допустила роботу вказаного закладу після 22 год., чим порушила п.п. 10 п. 3 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року та ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2020 року зі змінами та доповненнями.

Відповідно до вимог п.п. 10 п. 3 Постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року (в редакції чинній на дату вчинення правопорушення), з 24 лютого 2021 р. на території України встановлюється жовтий рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється робота після 24-ї та до 7-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.

На підтвердження обставин викладених у протоколі працівниками поліції долучено: два рапорти працівників поліції та відеоматеріали на CD-диску.

Будь-які інші докази в матеріалах справи відсутні.

Суд не приймає до уваги вказані рапорти працівників поліції, як належні та допустимі докази, оскільки рапорт - це письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції.

З долученого до матеріалів справи відеозапису на CD-диску не вбачається, коли саме працівниками поліції було здійснено перевірку закладу громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Зокрема, вказаний відеозапис не містить прив`язки до дати, часу його здійснення та не підтверджує обставин, викладених у протоколі.

Крім того, в матеріалах справи будь-які беззаперечні докази, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_1 є власником (директором) закладу громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та вправі приймати будь-які рішення організаційно-розпорядчого порядку в ньому, а відтак нести відповідальність за порушення вимог законодавства про карантин людей.

Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про те, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець не підтверджує вказані обставини.

Окремо слід зазначити, що суть інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення викладена не чітко, не у відповідності до вимог п.п. 10 п. 3 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року. Зокрема, із змісту протоколу не можливо встановити, які конкретні протиправні дії вчинила ОСОБА_1 , оскільки у період з 24 год. по 07 год. робота закладів громадського харчування дозволена лише у випадку надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі Жупнік проти України (рішення від 09 грудня 2010 року), межі гарантій, передбачених пп. а п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим, підпункти а і б п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод взаємопов`язані та визначають, що право бути поінфомованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку до свого захисту.

Тому, відсутність в протоколі повної та докладної інформації щодо висунутого обвинувачення є порушенням права на підготовку до захисту, що перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а будь-які сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчинені нею порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 44-3, 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 статті 7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяІ. М. Черніцька