КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/1195/2021 Доповідач Ковальська В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року суддя Київського апеляційного суду Ковальська В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , захисника Оверчук Ю.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника Оверчук Ю.О. на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно з постановою судді 17 листопада 2020 року о 22 годині 20 хвилин ОСОБА_1 , рухаючись по вулиці Чкалова, 24 в місті Києві, керував транспортним засобом марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна вимова, нечітка хода, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Таким чином ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Оверчук Ю.О. просить скасувати постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 та постановити нову постанову, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

При цьому апелянт вказує на те, що рішення винесене з істотним порушенням вимог процесуального закону, а висновки суду, в частині доведеності винуватості, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому постанова судді є незаконною, невмотивованою та необґрунтованою і підлягає безумовному скасуванню з винесенням нової постанови із закриттям провадження через відсутність події правопорушення.

В апеляції зазначено, що суд, в порушення вимог ч. 1 ст. 285 КУпАП, без видалення до нарадчої кімнати для прийняття рішення, без проголошення тексту постанови, а лише після завершення судового засідання у даній справі, повідомив, що вбачає достатньо підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, захисник вважає оскаржувану постанову судді невмотивованою.

Апелянт зазначила, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції. При цьому апелянт наголошує на тому, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений за адресою його місця проживання.

Окрім того, апелянт вважає, що у поліцейських не було підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , оскільки правоохоронці можуть зупиняти авто лише коли є факт правопорушення.

В апеляції вказується, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про те, що працівник поліції не направляв ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

Зображеній на відео особі не були роз`ясненні її права щодо проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а виключно було зазначено про вимогу пройти огляд у встановленому законом порядку та про відмову від проходження огляду, поліцейськими, всупереч вимогам ст. ст. 266, 268 КУпАП не було роз`яснено її права.

Апелянт звертає увагу на те, що після видачі ОСОБА_1 тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом водія, всупереч вимогам закону не було відсторонено від керування транспортним засобом, що виключає підозру щодо наявності ознак алкогольного сп`яніння.

Апелянт вважає, що зміст протоколу щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки викладене у протоколі обвинувачення є незрозумілим, адже складається з декількох частин: 1) керував з ознаками алкогольного сп`яніння..., 2) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Таким чином, стає незрозумілим, в чому саме обвинувачується водій: у керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння чи відмові від проходження огляду (невідомо якого). Крім того, судом не встановлено якими доказами підтверджено, щ о ОСОБА_1 керував транспортним засобом, адже протокол було складено за адресою його проживання.

Також ОСОБА_1 не був відсторонений від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

Окрім того, відеозапис з боді камери працівника поліції апелянт вважає неналежним та недопустимим доказом, оскільки запис є не безперервним, а також у справі відсутні данні про технічний засіб, на який здійснювався запис, та його характеристики, а сам запис подано до суду у копії.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Оверчук Ю.О. та Сироти М.А., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №107905 від 17 листопада 2020 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

З наведених документів убачається, що 17 листопада 2020 року о 22.20 на вулиці Чкалова, 24 в місті Києві ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна мова, нечітка хода, почервоніння очей.

Водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Отже, суддею районного суду відповідно до ст. 280 КУпАП з`ясовано всі обставини, що підлягають встановленню при розгляді даної справи щодо ОСОБА_1 , який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом не забезпечено всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, є надуманими, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Доводи апелянта про те, що суддя без видалення до нарадчої кімнати проголосила рішення у справі матеріалами справи не підтверджуються.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи, проте чинним процесуальним законом не встановлено порядок та строки виготовлення постанови судді у справі про адміністративні правопорушення.

Доводи захисника про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Так, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що ОСОБА_1 , не заперечуючи того, що він керував транспортним засобом, з`ясовує у поліцейських, яким чином він зможе повернути вилучені у нього документи щодо права на керування транспортними засобами, а присутня при цьому особа, яка назвалася його дружиною, з`ясовує, на якій підставі можуть затримати автомобіль.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не вказував на те, що він не керував транспортним засобом, а у самому протоколі зазначив лише про те, що не згодний з протоколом.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він сів за кермо автомобіля, який був на вулиці біля його будинку, щоб поставити транспортний засіб в гараж, тобто також не заперечував факт керування транспортним засобом.

При цьому та обставина, що протокол про адміністративне правопорушення складено за адресою місця проживання ОСОБА_1 не спростовує того, що він керував транспортним засобом до його зупинки біля будинку, у якому проживає водій.

Отже, посилання в апеляції захисника на відсутність доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що у правоохоронців не було підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не може бути взятим до уваги, позаяк незалежно від причини зупинки транспортного засобу, поліцейські, виявивши у водія ознаки сп`яніння чи іншого хворобливого стану, який свідчить про зниження уваги та швидкості реакції водія, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язані вчинити дії по перевірці стану водія на предмет перевірки дотримання водієм вимог підпунктів "а" та "б" пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, а водій відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суддя апеляційного суду вважає, що у поліцейських були підстави вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки відеозаписом з нагрудної камери поліцейського підтверджуються ознаки алкогольного сп`яніння, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, на відеозаписі зафіксовані нечітка хода та невиразна вимова.

Також з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що поліцейські озвучили й інші ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені у ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння очей і при цьому водій не заперечував наявності у нього таких ознак.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського спростовується посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено порядок проведення медичного огляду, оскільки поліцейські пояснили водієві, що огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути проведений із застосуванням приладу Драгер або у медичному закладі, проте ОСОБА_1 відмовився від неодноразових пропозицій проведення такого огляду, навіть і після того, як поліцейський роз`яснив йому зміст ст. 130 КУпАП щодо відповідальності, яка може наступити за відмову від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, з якого убачається, що водієві були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що засвідчено підписом особи, відносно якої складено протокол.

Відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння апелянт інтерпретує так, що працівник поліції не направляв ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, проте це не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 не направлявся до закладу охорони здоров`я тому, що на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікаря-нарколога відмовився.

Направлення на огляд до закладу охорони здоров`я видається для закладу охорони здоров`я, до якого водій направляється для проведення огляду на стан сп`яніння.

ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, тому потреби для видачі такого направлення для закладу охорони здоров`я у даному разі не було, отже, посилання захисника на відсутність в матеріалах справи направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я є неспроможним.

Зауваження апелянта про те, що відсутність даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом після видачі тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом та затримання автомобіля виключає підозру щодо наявності ознак алкогольного сп`яніння є некоректним, оскільки відсутність таких даних само по собі не свідчить про те, що водій не відсторонювався від керування транспортним засобом.

У даному випадку ознаки алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 доведені наявними у справі доказами, зокрема відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, то з матеріалів провадження і пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції убачається, що протокол про адміністративне правопорушення складався на вулиці Чкалова, 21 біля будинку за місцем проживання водія, даних про те, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 продовжував рух автомобілем немає.

За таких обставин відсутність даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом у даному конкретному випадку не свідчить про відсутність у водія ознак алкогольного сп`яніння, як і відсутність даних про затримання автомобіля.

Доводи апелянта про те, що зміст протоколу не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки викладене обвинувачення є незрозумілим, також є неспроможними.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказано, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, із зазначенням конкретних ознак такого сп`яніння, та відмовився від проведення огляду у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст.130 КУпААП, тобто у протоколі чітко викладені обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого вказаною статтею.

Доводи апеляційної скарги про неналежність та недопустимість як доказу відеозапису з нагрудних камер патрульних поліцейських не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського зафіксовано процес спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими з приводу вимоги поліцейських щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, отже вказаний доказ є належним у справі про притягнення водія до відповідальності за відмову від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо доводів апеляційної скарги про недопустимість відеозапису з нагрудної камери поліцейського з огляду на відсутність даних про технічний засіб, на який здійснювався запис, та його характеристики, виду, у якому запис подано до суду тощо, то чинним процесуальним законом, який регулює розгляд справ про адміністративні правопорушення, не встановлено зазначених в апеляції захисника вимог щодо відеозапису з нагрудної камери поліцейського.

Посилання захисника на те, що наданий до суду відеозапис з нагрудної камери поліцейського обов`язково має бути не безперервним, також не свідчить про недопустимість вказаного доказу, оскільки на відеозаписі у двох файлах зафіксовані всі обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, у першому файлі зафіксовано попереднє спілкування поліцейських з ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу, а на другому файлі зафіксовано процес, коли поліцейські у присутності двох свідків пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи у закладі охорони здоров`я, проте на обох файлах на неодноразові пропозиції поліцейських ОСОБА_1 категорично відмовляється від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, викладені у постанові судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються за досліджених в судовому засіданні доказах, відповідають вимогам закону, а сама постанова є вмотивованою, відтак підстав для скасування постанови немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Оверчук Ю.О. - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська