Провадження № 33/4808/361/21
Категорія ст. 173 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Лотоцького М.В.,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 (три) неоподатковувані мінімуми доходів громадян, що становить 51 (п`ятдесят одна) гривня, стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИЛА:

Суддею суду першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2020 року близько 10 год. 00 хв. по АДРЕСА_2 в коридорі загального користування ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство відносно ОСОБА_2 , а саме погрожував їй, вживав нецензурну лексику в її сторону, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

ОСОБА_1 просить, поновивши строк на апеляційне оскарження постанови судді, скасувати її та закрити провадження за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивує тим, що про винесене рішення йому стало відомо 15 травня 2021 року від державного виконавця. Він не отримував ні з суду, ні з поліції будь-яких повідомлень, відповідно не знав про час та місце розгляду справи. Поліцейські не були на місці вчинення правопорушення, не роз`яснили йому його права. Протокол було складено 05 листопада 2020 року, а правопорушення було вчинено зі слів ОСОБА_2 26 жовтня 2020 року. Його було викликано в опорний пункт поліції, де він надав поліцейському пояснення про те, що він ніякого правопорушення не вчиняв. Те, що було написано в протоколі він не читав, тільки підписав. Йому не було роз`яснено, як відбувається розгляд справи про адміністративне правопорушення. Він тільки отримав повідомлення від виконавчої служби. Копію постанови суду йому не було надіслано.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він з ОСОБА_2 та іншими особами проживає в одному блоці, де є спільні коридор, кухня та туалет. Однак, 26 жовтня 2020 року ОСОБА_3 закрила на навісний замок туалет та не дала можливості іншим жителям блоку користуватися ним. Він просив її зняти замок, адже туалет є загального користування. Він сказав, що це протизаконно і він звернеться в ОСББ. Вона почала обзивати його різними нецензурними словами. Знаючи, що вона конфліктна людина, в суперечку з нею не вступав, громадський порядок не порушував, що може засвідчити мешканка блоку ОСОБА_4 . Вважає, що працівники поліції склали протокол безпідставно. Наголошує, що він взагалі не лаявся, тим більше нецензурно, не порушував спокій громадян, не чіплявся чи ображав будь-кого, тому відсутній склад адміністративного правопорушення. На його думку, постанова винесена з порушенням чинного законодавства. Зазначає, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, йому не дали можливості скористатися допомогою захисника, ознайомитися з матеріалами справи, надати докази невинуватості, він не брав участь у розгляді справи в суді, йому не вручено постанову.

В судове засідання апеляційного суду з`явились особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП, та захисник Лотоцький М.В., якому роз`ясненні права, передбачені ст. 271 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисник Лотоцький М.В. просили задовольнити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді та вимоги апеляційної скарги про скасування постанови судді, закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи його захисника Лотоцького М.В., перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, підлягає до поновлення, оскільки він не був присутнім в судовому засіданні 17 грудня 2020 року, про винесення дізнався 15 травня 2021 року від державного виконавця та відразу вжив заходів для реалізації права на апеляційне оскарження, що в сукупності вказує на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді.

Вирішуючи апеляційну скаргу по суті вважаю, що її необхідно задовольнити частково, скасувати постанову та прийняти нову, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За приписами ст. 268 КУпАП справи про адміністративне правопорушення розглядаються у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Крім цього, відповідно до цієї статті при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

В той час, суд першої інстанції прийняв рішення по справі 17 грудня 2020 року у відсутність ОСОБА_1 .

Відомості про те, що суд повідомляв ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, а саме 17 грудня 2020 року, відсутні, у зв`язку з чим достатніх підстав стверджувати, що він був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, немає.

Хоча суддею 23 листопада 2020 року було прийнято рішення про застосування приводу до ОСОБА_1 з метою доставки в судове засідання 17 грудня 2020 року, таке органами Національної поліції України виконано не було, матеріали справи не містять відомостей про причини його невиконання.

Тому доходжу висновку, що суддею суду першої інстанції не забезпечено в повній мірі дотримання прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП України.

Керуючись ч.ч. 7,8 ст. 294 КУпАП вважаю за необхідне скасувати оскаржену постанову та прийняти нову постанову, після дослідження в повному обсязі матеріалів справи про адміністративні правопорушення.

По справі достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті обвинувачення ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Адміністративним правопорушенням (проступком), як визначено ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ 042561 від 05 листопада 2020 року (а.с. 7) ОСОБА_1 26 жовтня 2020 року близько 10 год. 00 хв. по АДРЕСА_2 в коридорі загального користування вчинив дрібне хуліганство відносно ОСОБА_2 , а саме погрожував їй, вживав нецензурну лексику в її сторону. Так вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

До протоколу на підтвердження викладений в ньому обставин долучено заяву ОСОБА_2 від 26 жовтня 2020 року (а.с. 2), її письмові пояснення від 26 жовтня 2020 року (а.с. 3), письмові пояснення ОСОБА_1 від 05 листопада 2020 року (а.с. 4), рапорт (а.с. 5) та довідку за результатами розгляду звернення (а.с. 6).

В заяві начальнику Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області полковнику поліції Маківничуку В.М. від 26 жовтня 2020 року (а.с. 2) ОСОБА_2 просить прийняти належні міри адміністративного характеру до сусіда із квартири АДРЕСА_3 , котрий 26 жовтня 2020 року за цією адресою вчинив конфлікт, в ході якого лаявся в її сторону, вживав нецензурну лексику та інші дії.

Як зазначає ОСОБА_2 в письмових поясненнях від 26 жовтня 2020 року (а.с. 3), більше 10 років у неї часто виникають конфлікти ї сусідом ОСОБА_1 на ґрунті того, що він випиває та часто чіпається до неї з різних причин, які їй невідомі. 26 жовтня 2020 року близько 10 год. у неї знову виник такий конфлікт з сусідом. Вставши зранку, вона вийшла в спільний коридор, почала займатись своїми особистими справами. Через якийсь час із квартири АДРЕСА_4 вийшов її сусід ОСОБА_1 та одразу почав з нею конфліктувати. Видно було те, що він був під дією алкогольного напою. Вона за власні кошти відремонтувала санвузол, оскільки сусіди відмовились оплачувати послуги людини, що проводила ремонтні роботи, а також за самі матеріали. Тому самовільно зачинила на навісний замок вхідні двері санвузлу. Підійшовши ближче до неї, ОСОБА_1 почав лаятись в її сторону, вживати нецензурну лексику. Коли вона почула це, також почала відповідати на звинувачення в її сторону. Після того, як вона сказала, щоб той припинив конфлікт, останній замахнувся в її сторону своєю ногою та дав копняка. В цей час біля них нікого не було, тому вона крикнула, що викличе поліцію. ОСОБА_1 , почувши це, злякався і втік додому. Зауважує, що ОСОБА_1 вчиняє конфлікт лише з нею. Окрім цього розповідає, що з нею будуть говорити різні люди, щоб припинити конфлікт.

В письмових пояснення від 05 листопада 2020 року (а.с. 4) ОСОБА_1 по суті заяви ОСОБА_2 пояснює, що час від часу сусідка провокує на конфлікт його та його сім`ю, безпідставно. В ході конфлікту вона до нього застосовувала нецензурну лексику, зачіпала його жінку, за що він відповів їй взаємністю.

Зі змісту рапорту та довідки за результатами розгляду звернення (а.с. 5, 6), крім цього, вбачається, що при спілкуванні із іншими мешканцями цього під`їзду, останні надавати письмові пояснення в категоричній формі відмовились, однак усно повідомили про те, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 конфлікти виникають не вперше та тривають уже давно. На конфліктні ситуації вони не реагують, оскільки не мають до цього жодного відношення, так як конфлікти між сусідами виникають з особистих неприязних відносин.

Разом з тим, диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Хоча законодавство України й не містить чіткого визначення поняття громадського порядку, в той час безперечним є те, що він полягає у таких обумовлених потребами суспільства врегульованих правовими та іншими соціальними нормами умовах, які мають на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, створення нормальних максимально сприятливих умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій.

Місце вчинення правопорушення, а саме громадське місце, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Під громадським місцем необхідно розуміти загальнодоступні місця, зокрема вулиці, сквери, парки, ринки, дворові території, частини будь-якої будівлі, споруди, які доступні або відкриті для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу.

Суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується наявністю вини у формі як прямого так і непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 288/1158/16-к зазначила, що дії, які супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства. За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства. Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Враховую, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Таким чином, дрібним хуліганством визнаються дії, що не мають ознак кримінально караного хуліганства.

Основним об`єктом хуліганства як кримінального правопорушення є громадський порядок, а його додатковим об`єктом може виступати життя та здоров`я особи. Об`єктом адміністративного правопорушення є тільки громадський порядок та спокій громадян, дрібне хуліганство не загрожує життю та здоров`ю людей, хоча може й проявлятися в образливому ставленні до оточуючих.

Під час апеляційного розгляду встановлено наявність неприязних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протягом тривалого часу.

В досліджуваній ситуації конфлікт між цими особами мав місце, в тому числі, у зв`язку з питанням оплати витрат за проведення ремонту санвузла, який є приміщенням спільного користування,та обмеженням доступу до нього, а дії ОСОБА_1 були вираженням неприязного ставлення і невдоволення діями ОСОБА_2 .

Встановлені обставини події, а саме місце спільного користування - коридор, час - 10 год., відсутність сторонніх осіб, характер стосунків між особами, їх поведінка, свідчать про те, що дії ОСОБА_1 були направлені виключно проти особи ОСОБА_2 , а не проти громадського порядку та спокою громадян.

Відповідно до Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62).

Таким чином, вважаю, що по даній справі про адміністративне правопорушення не доведено поза всяким розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства, за що передбачено відповідальність ст. 173 КУпАП, а тому доходжу висновку, про відсутність в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Оскільки адміністративне стягнення на ОСОБА_1 не накладається, то судовий збір по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до приписів ст. 40-1 КУпАП, - не сплачується.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло