Справа № 196/1158/21
№ провадження 3/196/521/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області Руснак А.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює продавцем, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 ч.1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу серії АПР18 № 170907 від 24.10.2021 року, 24 жовтня 2021 року о 13-10 годині в смт. Царичанка, вул.Центральна,90 гр. ОСОБА_2 , будучи продавцем магазину «Меблі», перебуваючи на робочому місці, здійснював торгівлю меблями, без засобів індивідуального захисту, що закривають рот та ніс, не маючи дійсного ПЛР тесту або сертифікату про повний курс вакцинації (сертифікату), чим порушив п.п.1 п. 3.5 Постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року.

ОСОБА_2 в судовому засіданні вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав та пояснив, що торгівлю не здійснював, а просто перебував у приміщенні магазину, зайшов до родички, яка там працює. Просив суд провадження закрити, адже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Адвокат ОСОБА_2 -Бойко Ю.О. в судовому засіданні також просив провадження у справі закрити, посилаючись на недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП. Надав суду письмове клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначив, що в справі відсутні докази того, що ОСОБА_2 дійсно 24.10.21р. здійснював торгівлю меблями, адже він зареєстрований та проживає в м.Дніпро і не являється продавцем вказаного магазину.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її адвоката, оцінивши докази за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що справа про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 підлягає закриттю з наступних підстав:

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція зазначеної статті є бланкетною та відсилає до інших нормативно-правових актів, а саме до Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами та доповненнями.

Отже, ст.44-3 КпАП України за своїм змістом є нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст.44-3КпАП України більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Згідно вимог ст.256 КпАП України в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

При складанні стосовно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення не було дотримано вказаних вимог закону, а саме: зазначено норму Постанови Кабінетів Міністрів України № 1236, яка не підлягає застосуванню в даному випадку.

Так, поліцейським в протоколі зазначено, що ОСОБА_2 порушив п.п. 1 п 3.5 Постанови. В редакції на момент складання протоколу дана норма зазначає: « На території регіонів, на яких установлений червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється:

1) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос;і закладів громадського харчування в аеропортах».

Зі змісту протоколу та доданих матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 немає жодного відношення до громадського харчування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що уповноваженим органом під час складання протоколу було невірно визначено норму, порушену ОСОБА_2 , що виключає можливість притягнення останнього за інкриміноване йому правопорушення.

Самостійно редагувати викладену в протоколі фабулу адміністративного правопорушення, у випадку коли така не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, а також відшуковувати докази на користь обвинуваченого, суд не має права, оскільки це суперечитиме вимогам законодавства.

Протокол про адміністративне правопорушення - це документ, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, а тому складений стосовно ОСОБА_2 протокол серії АПР18 №170907 від 24.10.2021 не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Окрім наведеної вище обставини, яка виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, слід зауважити, що відповідальність за порушення вимог щодо заборони приймання відвідувачів може нести виключно суб`єкт господарювання, оскільки саме їм визначено заборону на приймання відвідувачів за умови недотримання решти вимог Постанови №1236.

Відповідно ж до ст. 55 Господарського кодексу України від16.01.2003№436-IV (далі ГК України) суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків),мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1)господарські організації юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, дана обставина особою, уповноваженою на складання протоколу перевірена та встановлена не була.

Відомості про державну реєстрацію ОСОБА_2 як особи, яка здійснює господарську діяльність, в матеріалах справи відсутні, Отже жодних підстав вважати, що ОСОБА_2 є суб`єктом господарювання, а відповідно особою, яка в розумінні Постанови №1236 здійснює прийом відвідувачів і може нести відповідальність за порушення обмежень, встановлених Постановою №1236, немає.

Крім цього, не надано пояснень свідків, які були відвідувачами вказаного магазину цього дня, натомість в протоколі зазначено про їх відсутність.

В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_2 здійснював торгівлю, проте жоден доданий до протоколу про адміністративне правопорушення доказ не містить відомостей про те, що магазин приймав відвідувачів, тому ця обставина визнається судом недоведеною.

За відсутністю ж хоча б одного елементу складу правопорушення, притягнення до будь-якого виду відповідальності не можливе. Оскільки саме на особу, уповноважену на складання протоколу, покладено обов`язок збирання доказів, що з огляду на викладене належним чином здійснено не було, відсутні підстави для притягнення до відповідальності особи, щодо якої такий протокол було складено.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

ЄСПЛ у справах «Малофєєв проти Росії» та «Карелін проти Росії», сформулював позиції, за якою у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Отже в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи вказані обставини та беручи до уваги, що в судовому засіданні не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП України, що інкриміновано ОСОБА_2 суд вважає за необхідне дану адміністративну справу закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 44-3 ч.1, 247 ч.1 п.1, 279, 280, 283 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя: А.І. Руснак