Провадження № 33/801/138/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шлапак Д. О.
Доповідач: Панасюк О. С.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн 00 к. на користь держави за те, що 22 грудня 2020 року о 07 год 39 хв у м. Вінниці по вул. Маяковського, він, керуючи маршрутним таксі «Мерседес Бенц Спрінтер 313», державний номерний знак « НОМЕР_1 », за маршрутом 21А перевозив пасажирів більше, ніж встановлено місць для сидіння, що передбачено технічною характеристикою транспортного засобу, замість 19 - 28 пасажирів, чим порушив вимоги підпункту 10 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року зі змінами та доповненнями, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2021 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що його не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 44-3 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів, що він є суб`єктом господарювання або найманим працівником суб`єкта господарювання, який здійснює регулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом. Крім того, працівники поліції не повідомили про причини зупинки та не надали доказів про перевезення пасажирів в більшій кількості, ніж кількість місць для сидіння, передбачена технічними характеристиками транспортного засобу.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 492081 від 22 грудня 2020 року 22 грудня 2020 року о 07 год 39 хв у м. Вінниці по вул. Маяковського, ОСОБА_1 , керуючи маршрутним таксі «Мерседес Бенц Спрінтер 313», державний номерний знак « НОМЕР_1 », за маршрутом 21А перевозив пасажирів більше, ніж встановлено місць для сидіння, що передбачено технічною характеристикою транспортного засобу, замість 19 - 28 пасажирів, чим порушив вимоги підпункту 10 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року зі змінами та доповненнями, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 44-3 КУпАП (а. с. 1).

У письмовому поясненні ОСОБА_1 підтвердив обставини порушення викладені у протоколі (а. с. 2).

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 вину визнав, просив суворо не карати.

Відповідальність за статтею 44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно з частиною першою статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин.

Згідно з підпунктом 10 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України 1236 від 09 грудня 2020 року на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Відповідно до «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18 лютого 1997 року, водій має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.

Апеляційний суд звертає увагу, що не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження ОСОБА_1 свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, оскільки контролювати кількість пасажирів, які знаходяться в салоні автобусу (маршрутного таксі), забезпечення безпеки їх життю та здоров`ю - є безпосереднім обов`язком водія транспортного засобу, який здійснює пасажирське перевезення.

Оскільки ОСОБА_1 не дотримався вимог закону щодо перевезення пасажирів, порушив встановлені підпунктом 10 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року правила щодо карантину людей, то суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 КУпАП тому, що не здійснює господарську діяльність та не зареєстрований відповідно до закону як фізична особа-підприємець, з огляду на таке.

Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно (частина друга підпункту 10 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року).

Таким чином саме водій, а не перевізник, тобто не посадові особи суб`єкта господарювання, є відповідальним за кількість пасажирів, які перебувають в транспортному засобі під час здійснення перевезень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 127/7032/17).

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними, висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни рішення.

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. С. Панасюк