Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/228/20, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2019.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , не працюючий, визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 ( десять тисяч двісті ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 332019 від 21.11.2019 та постанови судді від 23.12.2019 вбачається, що 21.11.2019 о 01 год. 22 хв. в м. Ужгороді по вул. Минайській, 23, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «SKODA OCTAVIA» дорожній номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою спеціального приладу Drager в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2019 та закриття провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що судовий розгляд у справі не відповідав вимогам закону, оскільки такий проведено поверхово, суд першої інстанції належним чином не дослідив докази, розглянув справу у його відсутності, без належного повідомлення про час і місце розгляду справи, чим позбавив його можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, що є безумовною підставою для скасування судового рішення в справі. Також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складено з порушеннями вимог ст.256 КУпАП, Інтрукції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06.11.2015, оскільки у ньому не зазначено суть правопорушення, яка відповідала б ознакам складу адміністративного

-2-

правопорушення, за якою складено протокол, відсутні дані про притягнення його до адміністративної відповідальності, не вказаний повний перелік додатків до протоколу. Також вважає недопустимими доказами пояснення свідків, які лише засвідчували проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу, однак свідки на зазначлили про сам факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, суд першої інстанції, посилаючись на обставини, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, фактично самостійно встановив ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки цих ознак проткол щодо нього не містить. Окрім того, зазначає про грубі порушення під час фіксування правопорушення за допомогою боді-камер поліцейських, оскільки наявні відеозаписи є неповними та викладені фрагментами, на них не зафіксовано самого факту керування ним транспортним засобом. Щодо пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , то такі не могли бути покаледні в основу обвинувачення, оскільки їх допит безпосередньо в суді першої інстанції не здійснювався.

Будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував, до суду в черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 ,що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.ст.268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

В суді апеляційної інстанції частково знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги захисника про недотримання суддею місцевого суду при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вимог ст.ст.277-2,268 КУпАП, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Між тим, таке порушення не є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки на стадії апеляційного провадження ОСОБА_1 отримав можливість для реалізації своїх прав, передбачених ст.ст.268,271 КУпАП, та скористався ними подавши апеляційну скаргу, отже його права були відновлені.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони є непереконливими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням

-3-

положень, викладених у ст.ст. 251,252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 332019 від 21.11.2019, зміст якого відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 332019 від 21.11.2019 водій ОСОБА_1 21.11.2019 о 01 год. 22 хв. в м. Ужгороді по вул. Минайській, 23, керував транспортним засобом марки «SKODA OCTAVIA» дорожній номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою спеціального приладу Drager в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП стверджується: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою тесту №677 від 21.11.2019, відповідно до яких ОСОБА_1 о 01 год. 50 хв. 21.11.2019, знаходився в стані алкогольного сп`яніння, проміле - 2,33 %; поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які засвідчили згоду ОСОБА_1 з результатами проведеного огляду на стан сп`яніння, належним чином завіреною копією постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення

-4-

у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 762295, відповідно до якої 21.11. 2019 о 01 год. 22 хв., ОСОБА_1 по вул.Минайській,23 в м.Ужгороді, керував транспортним засобом в темну пору доби з не увімкненими фарами ближнього світла, чим порушив п. 19.1 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП; а також даними, що вбачаються з відеофайлів, які містяться на наданому відділом поліції компакт-диску «DVD»

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про допущення працівниками поліції при оформленні матеріалів ряду порушень також є безпідставними.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 332019 від 21.11.2019 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП., в тому числі і про розгляд справи в Ужгородському міськрайонному суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським роти 1 взводу 2 батальойну УПП в Закарпатській області Реплюк Т.М. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч.2 ст.251, ст. ст.256,265-2,266,268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 332019 від 21.11.2019 складено у відповідності до вимог, встановлених ст.256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом, а відсутність у протоколі всіх долучених до нього письмових матеріалів, не спростовує факт керування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Також, поліцейськими складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та долучено його примірник до матеріалів справи. З нього вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками - запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, за допомогою приладу «Драгер». Результат огляду на стан сп`яніння - 2,33 проміле. Те, що з результатами згідний, ОСОБА_1 засвідчив власноручним підписом. Обставини огляду, викладені у акті, своїми підписами засвідчили і свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3

-5-

Апеляційний суд врахоує, що результат тесту ОСОБА_1 , проведеного працівниками поліції, а саме - 2,33 проміле, більш ніж в одинадцять разів перевищує гранично допустиму норму (0,2% проміле) та беззаперечно вказує на перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, виключаючи навіть можливу технічну похибку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не викликав і не допитав усіх свідків у справі, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують факт порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та не свідчать про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Не вбачає суд апеляційної інстанції і підстав для визнання недопустимим доказом відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, оскільки такі відповідають вимогам п.5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 №1026, згідно якого, включення портативного відеореєстратора відбувається з момента початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не є підставою для скасування постанови суду, оскільки на наявних відеозаписах чітко зафіксовано, факт проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічногоо приладу та в присутності свідків і підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів та вважати такі докази недопустимими, немає, позаяк доказами відповідно до приписів ст.251 КУпАП є, в тому числі, і показання технічних приладів чи технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

Також апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність відеодоказів та конкретних фактів щодо керування ним транспортним засобом, й розцінює їх як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності, оскільки вони не узгоджуються з іншими об`єктивними доказами у справі, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, а також даними постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, згідно якої ОСОБА_1 підданий адміністративному стягненню саме за керування транспортним засобом у темну пору доби з не увімкненими фарами ближнього світла.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , то вони також не спростовують доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Судом першої інстанції з урахуванням вимог ст.33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП України і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

-6-

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, таке порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2019 щодо ньогобез змін.

Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя