Справа № 592/2728/21
Провадження № 3/592/649/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м.Суми

суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков І. Г. , за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Цюпки Олександра Віталійовича, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який зі слів тимчасово не працює, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 212622 від 27.02.2021 року водій ОСОБА_1 27.02.2021 року о 15 годині 33 хвилини в с. Осоївка по вул. Сумській, буд. 82 керував мотоблоком Forte 1050 без державного номерного знаку з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. п. 1) .

12.04.2021 року до початку судового засідання захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Цюпка Олександр Віталійович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення у справі про адміністративне правопорушення, в якому він зазначив про те, що згідно протоколу серії ДПР18 № 212622 від 27.02.2021 року ОСОБА_1 керував мотоблоком Forte без державного номерного знаку з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 заперечує проти вчинення ним правопорушення, визначеного п. 2.5. Правил дорожнього руху, та свідому відмову від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. Так, п. 2.5. Правил дорожнього руху покладає на водія обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті № 14 від 23.12.2005 року, при розгляді адміністративних справ вказаних категорій підлягають врахування положення правових норм, у яких визначено поняття транспортні засоби , зокрема, примітки до ст. 286 КК України, ч. 7 ст. 121 КУпАП, п. 1.10. Правил дорожнього руху. Згідно ч. 7 ст. 121 КУпАП під транспортними засобами у ч. 1-4 ст. 130 КУпАП слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення на момент вчинення правопорушення ОСОБА_1 керував мотоблоком Forte. Відповідно до інструкції з експлуатації та паспорту дизельного культиватора (ґрунтофреза) Forte, мотокультиватор Forte це силовий агрегат, призначений для обробки ґрунту фрезами. За його допомогою здійснюється розпушування ґрунту, боротьба з бур`янами, вологе збереження та підгортання. Відповідно до ДСТУ 2984-95 Засоби транспортні дорожні, мотоблоки не відносяться до транспортних засобів, призначених для використання на автомобільних дорогах державного значення, та не підлягають державній реєстрації. Згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації) , зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, мотоблок марки Forte, до визначення транспортного засобу не належить та державній реєстрації не підлягає. Відповідно до п. 1.10. Правил дорожнього руху транспортним засобом вважається пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування. Транспортні засоби поділяють на механічні та немеханічні. До немеханічних транспортних засобів належать ті, які призначені для руху в складі з механічним транспортним засобом (причепи, напівпричепи) або приводяться в рух за допомогою мускульної сили людей (велосипеди тощо) або тварин (гужові вози, сани тощо) . Механічним транспортним засобом вважається транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. З практики Касаційного кримінального суду Верховного Суду слідує, що будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів. Із визначення випливає, що межа між механічними і немеханічними транспортними засобами проходить тільки в класі транспортних засобів із електродвигуном. Загальними положеннями Правил дорожнього руху водієм вважається особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста- машиніста, тимчасовий дозвіл, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Транспортними засобами, у зв`язку з керуванням якими настає відповідальність, згідно диспозиції ст. 130 КУпАП, виступають всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби, що приводяться в рух за допомогою двигуна з робочим об`ємом 50 см ? і більше або електродвигуна потужністю понад до 4 кВт. Тобто, адміністративна відповідальність за правопорушення, зазначене у ст. 130 КУпАП, наступає щодо водіїв транспортних засобів, які приводяться в рух двигуном внутрішнього згоряння з робочим об`ємом понад 50 см ? або іншим механічним двигуном (електричним, паровим тощо) . Мотоблок це універсальний мобільний енергетичний засіб на базі одновісного шасі, різновид малогабаритного трактора. Визначення мотоблок увійшло у вжиток в українській мові в 80-і роки. Воно замінило незручні у вживанні терміни, що використовуються раніше: пішохідний трактор, малогабаритний трактор пішохідний, одновісний трактор. Оператор, керуючий мотоблоком крокує слідом за машиною по оброблюваному ґрунті, тримаючи машину за ручки управління. Останній приводиться в рух мускульною силою та двигуном для обробки землі, на ньому немає обладнання для перевезення людей і (або) вантажу, кермового колеса та місця для водія. Встановлений на мотоблоці механічний або електричний двигун не переводить його в категорію механічних транспортних засобів. Відтак, мотоблок Forte не являється транспортним засобом, за керування котрим в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, наступає адміністративна відповідальність згідно ст. 130 КУпАП. Слід також зауважити, що відповідно до положень ст. ст. 9, 245, 252, 280 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії. Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, згідно ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. У рішенні Європейського суду з прав людини Жуковський проти України від 03.03.2011 року наголошується, що, за загальним правилом, п. п. 1 і 3 d ст. 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше (№ 31240/03, п. 41) . Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини провадження у справах про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справах Лучанінова проти України (заява № 16347/02 від 09.06.2011 року) ; Плахтєєв та Плахтєєва проти України (заява № 20347/03) від 12.03.2009 року) . Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь. Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу справедливого судочинства (рішення Європейського суду з прав людини у справах Тейксейра де Кастро проти Португалії від 09.06.1998 року, Худобін проти Російської Федерації від 26.10.2006 року, Баньян проти Російської Федерації від 15.12.2005 року, Раманаускас проти Литви від 05.02.2008 року) . Згідно правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні у справі Раманаускас проти Литви , Суд зазначив про те, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні співробітники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування. ОСОБА_1 стверджує, що був спровокований співробітниками поліції до відмови у проходженні медичного огляду на визначення стану сп`яніння у медичному закладі. Так, з наданого до протоколу відео вбачається, що відеозапис вівся непостійно. Після відновлення відео ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою пристрою алкотестеру Drager Alcotest 6820 та у медичному закладі. Надати саме такі відповіді ОСОБА_1 рекомендували саме поліцейські, які зауважили, що пристрій алкотестер Drager Alcotest 6820 все одно визначить, що він знаходиться у стані сп`яніння, а до медичного закладу потрібно буде їхати аж в м. Суми, витрачати кошти на пальне, яке саме він має придбати. При цьому зауважили, що він може відмовитися від проходження медичного огляду, не роз`яснивши йому наслідків такої відмови. Отже, до відмови у проходженні медичного огляду на визначення стану сп`яніння ОСОБА_1 був спровокований саме поліцейськими. Зазначену обставину провокацію поліцейського відмовитися від проходження огляду, може підтвердити свідок зазначений у протоколі, ОСОБА_2 . При цьому слід зазначити, що ОСОБА_1 зауважив, що вжив 100-150 г пива, а тому пристрій алкотестер Drager Alcotest 6820 навряд би визначив, що він перебуває у стані сп`яніння, і що звісно розуміли поліцейські, проте прислухавшись до поліцейських, що так буде краще, ОСОБА_1 повівся на провокацію та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, не розуміючи наслідків такої відмови. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3, 4, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію , поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. В той же час, вищезазначена дія співробітників поліції, була спрямована на підбурювання ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення та у подальшому складанням на нього протоколу про адміністративне правопорушення, що засвідчує штучність створеної ситуації. Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. З огляду на викладені обставини в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у даній справі підлягає закриттю. З огляду на викладене, він просив закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КупАП (вхідний № 1170 від 12.04.2021 року) (а. п. 16-18) .

12.04.2021 року до початку судового засідання захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Цюпка Олександр Віталійович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву про виклик свідка та допит поліцейського, в якій він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа № 592/2728/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На підставі ст. 268 КУпАП з метою спростування чи підтвердження факту відмови ОСОБА_1 у проходженні медичного огляду на визначення стану сп`яніння у зв`язку з провокацією поліцейського, він просив викликати у судове засідання для допиту: - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) ; - ОСОБА_3 , який працює інспектором у Сумському районному ВП № 2 (с. Краснопілля) (Сумська обл. , Сумський р-н, смт. Краснопілля, вул. Мезенівська, буд. 8) (а. п. 25) .

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Цюпка О. В. надав пояснення, аналогічні викладеним ним у запереченні. Він просив закрити провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, звертаючи увагу на те, що з боку співробітників поліції у відношенні до ОСОБА_1 мала місце провокація.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не прибув. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Його неприбуття в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи про адміністративне правопорушення (а. п. 1) .

В судове засідання свідки: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не прибули з невідомих суду причин. Про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Їхнє неприбуття в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи про адміністративне правопорушення (а. п. 29, 30) .

Вислухавши пояснення, думку та клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Цюпки О. В. , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прихожу до наступного висновку.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не можу бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

П. 2.5. Правил дорожнього руху наголошує на тому, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи завдано матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Після перегляду відеозапису вбачається, що відеозапис співробітниками поліції вівся непостійно (DSJ_0000000_/02/27 15:33:43 15:35:23) . Відеозапис було припинено для залучення двох свідків. Після відновлення відеозапису ОСОБА_1 категорично відмовився проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою алкотестеру Drager Alcotest 6820 та у медичному закладі, не розуміючи наслідків такої відмови (DSJ_0000000_/02/27 15:45:27 15:46:55) . При цьому співробітники поліції зауважили, що пристрій алкотестер Drager Alcotest 6820 все одно визначить, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Що відбувалося, про що йшлося між поліцейськими та ОСОБА_1 в період часу з 15:35:23 до 15:45:27 невідомо. Отже, до відмови у проходженні медичного огляду на визначення стану сп`яніння ОСОБА_1 можливо був спровокований саме поліцейськими.

Враховуючи вищевикладене вважаю, що порушення п. 2.5. Правил дорожнього руху в діях ОСОБА_1 відсутні.

При цьому, слід враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати) , який свідчить про порушення компетентною особою батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області справи про адміністративне правопорушення, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів) .

З огляду на викладене та оцінюючи вказаний доказ у відповідності до вимог ст. ст. 251, 252, 254, 255, 256, 266 КУпАП, прихожу до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 212622 від 27.02.2021 року у відношенні водія ОСОБА_1 складений без дотримання положень процесуального закону, що тягне за собою безумовне і беззаперечне визнання цього доказу недопустимим, внаслідок чого інші докази у справі є нікчемними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Верховний Суд в п. 39 своєї постанови від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, провадження № К/9901/21241/18, зробив наступний правовий висновок про те, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (http://reyestr.court.gov.ua/Review/90264746) .

Зазначене узгоджується і з усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 його рішення від 14.02.2008 року (заява № 16437/04) у справі Кобець проти України (Kobets v. Ukraine) з відсиланням на п. 282 рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey) , згідно яким доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом .

Вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Проаналізувавши надані докази, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважаю такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення Європейського суду з прав людини від 18.01.1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom) , п. 161, Series A заява № 25) , який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту .

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП, вважаю, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КупАП.

На підставі викладеного, прихожу до висновку про те, що таки відбулась провокація з боку співробітників поліції стосовно вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.02.2008 року у справі Раманаускас проти Литви зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні співробітники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України Про національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Отже враховуючи, що з боку співробітників поліції мала місце провокація у виді спонукання особи до вчинення адміністративного правопорушення, відтак інспектори поліції діяли всупереч вищенаведених вимогам Закону.

Слід зазначити, що КУпАП не містить визначення поняття провокація, як і в цілому національне законодавство, натомість Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зробив дефініцію такого поняття та критерії для розмежування законних дій співробітників поліції від провокації до вчинення злочину.

Вважаю за можливе використати такі критерії і в цій справі, оскільки природа адміністративної відповідальності та кримінальної є досить схожа, за виключенням ступеня суспільної небезпечності, що у кримінальній відповідальності є значно серйознішою.

Для оцінки ситуації необхідно проаналізувати рішення Європейського су4ду з прав людини, зокрема, винесені ним в справах: Раманаускас проти Литви (скарга № 74420/01) ; Люди проти Швейцарії (скарга № 12433/86) ; Тейшейра де Кастро проти Португалії (скарга № 25829/94) ; Ваньянь проти Російської Федерації (скарга № 53203/99) ; Калабро проти Італії (скарга № 59895/00) .

З наведених рішень випливає, що при визначенні, чи мало місце порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з провокацією злочину, Європейський суд з прав людини оцінює ситуацію на предмет наявності ознак підбурювання особи до скоєння злочину співробітниками правоохоронних органів.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наводив визначення провокації, зокрема, дане ним в рішенні у справі Раманаускас проти Литви , де провокація з боку поліції відбувається в тих випадках, коли співробітники правоохоронних органів або особи, що діють за їх дорученням, не обмежуються розслідуванням злочинної діяльності переважно пасивно, а впливають, підбурюють до вчинення злочину, яке інакше не було б скоєно, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази його здійснення і почати кримінальне переслідування. При визначенні того, чи обмежилися співробітники правоохоронних органів переважно пасивним встановленням обставин можливого вчинення злочину, Європейський суд з прав людини розглядає два фактори: - наявність підстав для проведення відповідних заходів; - роль співробітників правоохоронних органів в вчиненні злочину. Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини державний інтерес не можна використовувати в якості обґрунтування використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. Що стосується ролі співробітників правоохоронних органів в скоєнні злочину, то Європейський суд з прав людини розглядає момент початку здійснення ними відповідного заходу, щоб визначити, чи приєдналися вони до злочину, який особа вже розпочала здійснювати без будь-якої участі з їхнього боку. Таким чином, в даній ситуації потрібно взяти до уваги наступні обставини: - підставу для зупинки; - поведінку співробітника поліції; - ознаки сп`яніння водія; - дії водія щодо пропозиції співробітника поліції пройти огляд на встановлення стану сп`яніння.

Із матеріалів справи вбачається, що співробітники поліції зупинили мотоблок без передніх та задніх номерних знаків, водій за кермом автомобіля не поводив себе дивно, оскільки не мав явні ознаки алкогольного сп`яніння. На пропозицію співробітника поліції пройти огляд або на місці зупинки або в медичному закладі він відмовився.

Таким чином, дії співробітників поліції були направлені не виключно на припинення протиправної поведінки водія ОСОБА_1 , а тому дії співробітників поліції не носили суто пасивний характер і очевидно мали ознак провокації.

Враховуючи вищевикладене, прихожу до висновку про те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При ухваленні даної постанови були враховані правові висновки, викладені в постанові Сумського апеляційного суду від 29.01.2021 року у справі № 591/5489/20, провадження № 33/816/26/21 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/94500540) , в постанові Сумського апеляційного суду від 11.01.2021 року у справі № 583/2741/20, провадження № 33/816/28/21 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/94061468) , в постанові Сумського апеляційного суду від 23.07.2020 року у справі № 577/988/20, провадження № 33/816/199/20 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/90562337) , в постанові Апеляційного суду Сумської області від 28.09.2018 року у справі № 591/3130/18, провадження № 33/788/364/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76792964) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 130, 247, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10-денного строку до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Суддя: І.Г. Бичков