КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№33/824/1673/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року місто Київ

справа № 359/100/21

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В.,

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Харчука Олександра Петровича,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника -адвоката Федорова Дмитра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник -адвокат Федоров Д.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 рокускасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, а лише просив доставити його до найближчого закладу, який знаходиться в місті Бориспіль, що безпідставно розцінено працівниками поліції як відмову від проходження огляду.

Вказував, що з рапорту та направлення на огляд в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 було направлено для проходження огляду до Березанської лікарні, яка знаходиться на відстані 25 км. від аеропорту Бориспіль, де було зупинено ОСОБА_1 . Разом з тим, патрульні відмовились доставляти ОСОБА_1 до найближчої Борипільської лікарні з невідомих причин.

Вважає, що зазначені обставини свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначав, що як вбачається з відеозапису, поліцейськими при оформленні адміністративного матеріалу було запропоновано один з двох варіантів поведінки: проїхати на огляд до медичного закладу або наразі відмовитись.

Посилався на те, що зі змісту протоколу вбачається те, що він нібито був складений «22 грудня 2020 року о 21 год. 58 хв».Проте, таке твердження інспектора патрульної поліції не відповідає дійсності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №332605 було складено відносно ОСОБА_1 , лише 22 грудня 2020 року о 22 год. 36 хв., що підтверджується долученим до матеріалів справи відеозаписом із нагрудної камери працівника патрульної поліції під назвою «», на якому зафіксовано, що вказаний протокол було складено о 22 год. 36 хв. 22 грудня 2020 року.

Вказував, що із долученого до матеріалів справи ком-пакт диску на якому містяться відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції, вбачається, що під час оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 працівники поліції порушили вимоги Інструкції №1026, оскільки неодноразово переривали відеозйомку процедури оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 . До матеріалів справи долучено ком-пакт диск на якому міститься 4 (чотири) відеозаписи із нагрудної камери працівника поліції, які між собою мають певний проміжок часу, що свідчить про те, що працівники поліції під час проведення відеозйомки процедури складання адміністративного матеріалу, порушили принцип безпреривності її застосування.

Зазначав, що в порушення вимог Закону та Інструкції №1376 ОСОБА_1 не були роз`ясненні його права передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП.

Посилався на те, що письмові пояснення свідків не відповідають вимогам допустимості доказів.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник Харчук О.П. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Харчука О.П., проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №332605, 22 грудня 2020 року о 20.05 год. в с.Гора ДПМА Бориспіль, водій ОСОБА_1 керував автомобілем « Volkswagen Polo»,д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

відомостями, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 22 грудня 2020 року серії ДПР18 №332605;

письмовими поясненнями свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 22 грудня 2020 року, в яких зазначено, що останні були запрошені в якості свідків при складанні адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 . Водій у їх присутності на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду у встановленому Законом порядку у лікаря-нарколога, що вони засвідчили своїми підписами;

направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП Березанська міська лікарня Березанської міської ради від 22 грудня 2020 року, в якому зазначені ознаки сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає дійсності;

рапортом інспектора 2 взводу 2 роти БПП у місті Бориспіль УПП У Київській області ДПП лейтенанта поліції Шестопал О.;

відеозаписом з камери №ВС-01578.

У судовому засіданні апеляційного суду старший лейтенант поліції Бойко Д.О. та старший лейтенант поліції Шестопал О.В. підтримали обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення від 22 грудня 2020 року серії ДПР18 №332605. Пояснили, що спочатку ОСОБА_1 не заперечував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, тому вони поїхали до Березанської лікарні, однак прибувши до лікарні, не заходячи ще до неї ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння. Після цього вони поїхали на КП «Березань» стаціонарний пост, де ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, про що і було складено протокол.

З відео з камери №ВС-01578 вбачається, що водій ОСОБА_1 (час 21:50:39) відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі у присутності двох свідків. При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено, що за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння відносно нього буде складено протокол за статтею 130 КУпАП.

Пунктом 4 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, визначено, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є : наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови, почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до пункту 12 розділу ІІ вище вказаної Інструкції, передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» встановлення наявності стану наркотичного сп`яніння внаслідок незаконного вживання наркотичних засобів або психотропних речовин є компетенцією лише лікаря, на якого покладено обов`язки щодо проведення медичного огляду (обстеження).

Відповідно до ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Таким чином, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку у присутності двох свідків підтверджується наведеними вище доказами.

Відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а за змістом п.8 Порядку №1103 від 17 грудня 2008 року у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Сукупність наведених доказів підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку та порушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Оскільки, ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, тому відсутні підстави вважати, що працівниками поліції порушено ст.266 КУпАП.

При цьому, у судовому засіданні апеляційного суду на питання суду ОСОБА_1 вказав, що він не має претензій до працівників поліції з приводу складання останніми протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України та прийняв законне рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.

Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 не спростовував факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що поліцейський ОСОБА_1 не роз`яснив його права суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 22 грудня 2020 року у ньому зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. Протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення свідків є недопустимими доказами, оскільки викладені на заздалегідь надрукованих бланках щодо суті правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі поясненнями свідків та іншими документами, а обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Отже, письмові пояснення свідків є належним та допустимим доказом, оскільки містять фактичні дані, на основі яких суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому ні КУпАП, ні інші нормативні документи не містять вимог до форми опитування свідків, зокрема, що такі пояснення мають бути написані власноруч, або заборони викладати пояснення свідків на надрукованих бланках, а посилання ОСОБА_1 та його захисника на неможливість цього є їх власним тлумаченням, яке не грунтується на законі.

Відхиляючи дані доводи апеляційний суд враховує, що згідно з ч.2 ст.266 КУпАП присутність свідків при огляді водія на стан сп`яніння, пов`язана лише із встановленням обставини щодо огляду чи відмови водія у їх присутності від проходження огляду, а їх письмові пояснення суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що зі змісту протоколу вбачається те, що він нібито був складений «22 грудня 2020 року о 21 год. 58 хв», проте, таке твердження інспектора патрульної поліції не відповідає дійсності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №332605 було складено відносно ОСОБА_1 , лише 22 грудня 2020 року о 22 год. 36 хв., судом відхиляються оскільки як вбачається з відео з камери №ВС-01578 ОСОБА_1 о 21:50:39 год. відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі у присутності двох свідків. Після чого було складено протокол про адміністративне правопорушення. А о 22:35 год. працівник поліції вже ознайомлював ОСОБА_1 з вказаних протоколом та роз`яснював де і коли буде розгляд вказаного адміністративного матеріалу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до матеріалів справи долучено ком-пакт диск на якому міститься 4 (чотири) відеозаписи із нагрудної камери працівника поліції, які між собою мають певний проміжок часу, що свідчить про те, що працівники поліції під час проведення відеозйомки процедури складання адміністративного матеріалу, порушили принцип безпреривності її застосуваннято суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки в даному випадку відеозапис є одним з доказів по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами. Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації, фабрикації, чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_1 .

Крім того, порядок доступу до відеозаписів з нагрудних камер (відео- реєстраторів) та їх використання передбачено розділом 5 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, в якому будь-яких застережень щодо надання до суду безперервного запису з моменту активації камери немає. Отже, наявні відеозаписи події є належним та допустимим доказом у справі.

Будь-яких порушень норм КУпАП, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції не встановлено.

Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття справи за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Федорова Дмитра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.