КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/2691/20 Головуючий у суді першої інстанції - Жежера О.В.
Номер провадження № 33/824/2235/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Владімірової О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 079515 водій ОСОБА_2 07 лютого 2020 року о 12:10 год., керуючи автомобілем «DAF XF510FT» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Bodex» державний номерний знак НОМЕР_2 в м. Києві по пр-ту Бандери 36, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «GEO Prizma» державний номерний знак НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху України.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 079514 водій ОСОБА_1 07 лютого 2020 року о 12:10 год., керуючи автомобілем «GEO Prizma» державний номерний знак НОМЕР_3 в м. Києві по пр-ту Бандери 36, здійснив різке гальмування без нагальної на те потреби, внаслідок чого автомобіль «DAF XF510FT» державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався позаду, здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.12.9г Правил дорожнього руху України.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, та накладено на нього штраф на користь держави у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Цією ж постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, та накладено на нього штраф на користь держави у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Не погодившись із постановою Оболонського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, обидва учасники дорожньо-транспортної пригоди подали апеляційні скарги.

В результаті апеляційного розгляду, постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Оболонського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року скасовано та повернуто матеріали адміністративної справи до Управління патрульної поліції ДПП Національної поліції України для проведення додаткової перевірки та доопрацювання через Оболонський районний суд міста Києва.

В подальшому, постановою Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження по справі у зв`язку із закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Також, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження по справі у зв`язку із закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої не погоджується із вказаною постановою в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і закриття провадження у справі щодо нього у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, вважає оскаржуване судове рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки винесене з порушенням вимог ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП. Вказано, що розгляд справи судом першої інстанції було проведено неповно та не об`єктивно, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи та протирічать їм.

Апелянт наголошує, що прийняв рішення про гальмування лише через несприятливу обстановку на дорозі, задля уникнення ДТП з іншим автомобілем, а тому не порушував п.12.9г ПДР України, відповідно до якого водієві забороняється різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді).

Окрім того вказує, що згідно висновку №3-01/21 від 25 січня 2021 року експертного авто технічного та транспортно-трасологічного дослідження, наданого експертом ОСОБА_3 , зважаючи на інформацію зі схеми місця ДТП від 07 лютого 2020 року та об`єктивного доказу - запису із автомобільного реєстратора, відомості з версії водія ОСОБА_2 про гальмування і зупинку автомобіля «GEO Prizma» державний номерний знак НОМЕР_3 після перестроювання є технічно обґрунтованим. А відомості з версії водія ОСОБА_2 про рух його автомобіля у «своїй» смузі, «різкої» зміни напрямку руху автомобіля апелянта та відсутності перешкод у смузі руху автомобіля апелянта до зміни напрямку є технічно необґрунтованими.

Апелянт вказує, що з причин, наведених в дослідницькій частині висновку №3-01/21 від 25 січня 2021 року аварійна дорожня ситуація була створена одноособовими діями водія ОСОБА_2 , які суперечили вимогам п.п. 1.5, 2.3б, 11.6, 12.1 та 13.1 ПДР, а тому вважає, що діями ОСОБА_2 по рухові з перевищенням швидкості переважної більшості транспортних засобів транспортного потоку наряду із зміною смуг руху з другої аж в четверту у намаганні випередження транспортного потоку створювали реальну передумову до виникнення ДТП і небезпеку для інших транспортних засобів задовго до моменту застосування апелянтом екстреного гальмування.

Щодо відеозапису відео реєстратора, що знаходився в кабіні автомобіля «DAF» та висновку №011-02(Д)/20 від 02 березня 2020 року експертного дослідження, ОСОБА_1 вказує, що таке дослідження проводилось поверхово, неповно та не об`єктивно, а зроблені експертом ОСОБА_4 висновки є безпідставними. Вказані доводи обґрунтовує тим, що експертом не були взяті до уваги та проігноровані вимоги п. 11.6 ПДР України, відповідно до яких на дорогах, що мають три і більше смуги для руху в одному напрямку, вантажним автомобілям з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т дозволяється виїжджати в крайню ліву смугу лише для повороту ліворуч та розвороту, а у населених пунктах на дорогах з одностороннім рухом, крім цього, - для зупинки зліва, в дозволених випадках, з метою завантаження чи розвантаження. Зазначає, що проїжджа частина, де сталась ДТП, мала по чотири смуги руху в кожному напрямку, розділені бетонним відбійником, перехрестя поблизу місця ДТП не було, а тому можливість повороту ліворуч була відсутня, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, масою понад 3,5 т з причепом, мав рухатись лише в перших трьох смугах руху, а виїзд в четверту (крайню ліву) смугу руху для нього взагалі був заборонений.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається й на те, що допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_4 зазначив, що при проведенні дослідження він не оцінював відповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п. 11.6 ПДР України, але разом з тим, вказував, що автомобілю «DAF» було заборонено рухатись в крайні лівій смузі руху, де сталось ДТП.

З урахуванням вказаного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 вважає, що безпосередньою причиною ДТП є порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, а тому просив апеляційний суд скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і закриття провадження стосовно нього у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, та прийняти в цій частині нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із винесеною постановою, ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій, зокрема просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки лише 22 квітня 2021 року захисник ОСОБА_2 - Лисенко В.С. отримав копію оскаржуваної постанови в суді першої інстанції, а тому вважає, що пропустив строк на оскарження з поважних причин та просить суд поновити його.

Подану апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що він погоджується із оскаржуваним судовим рішенням лише в частині встановлення винуватості та факту порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 , що призвели до утворення аварійної ситуації, а тому просить апеляційний суд залишити постанову в цій частині без змін. Разом з тим, ОСОБА_2 не погоджується із оскаржуваною постановою в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і закриття провадження у справі щодо нього у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності посилаючись на наступне.

Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у оскаржуваній постанові, не ґрунтується на оцінці всіх доказів у справі в їх сукупності та положеннях Правил дорожнього руху України. Так, відповідно до протоколу ОСОБА_2 порушив вимоги пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, натомість суд дійшов висновку, що його дії у зазначеній дорожній обстановці не відповідали вимогам пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, таким чином суд при розгляді справи вийшов за межі протоколу. Крім того вказує, що було хибним ставити йому в провину порушення п.11.6 Правил дорожнього руху України, адже це також виходить за межі протоколу.

Також ОСОБА_2 вказує, що постановою Оболонського районного суду міста Києва у справі №756/2691/20 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були притягненні до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, зазначених в протоколі про адміністративні правопорушення й не погоджуючись із таким висновком суду подали апеляційні скарги, за результатом розгляду яких постанову скасовано та повернуто матеріали адміністративної справи до Управління патрульної поліції ДПП НП України для проведення додаткової перевірки. Так, відповідно до результатів проведення додаткової перевірки уповноваженими посадовими особами було проаналізовано схему ДТП, пояснення водіїв, характер пошкоджень автомобілів, відеозапис з відео реєстратора та встановлено, що в діях водія ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог п. 12.9 ПДР, у зв`язку із тим, що він здійснив різке гальмування без потреби, внаслідок чого відбулось зіткнення з водієм ОСОБА_2 , який рухався позаду та в діях якого не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між порушенням ПДР та наслідками спричиненої ДТП.

Апелянт наголошує, що оскаржуваною постановою у вчиненні ДТП визнано винними обох водіїв, а тому для правильного застосування норми закону про адміністративну відповідальність, особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, що допущені кожним водієм.

Апелянт також вказує на встановлену в оскаржуваному судовому рішенні невідповідність дій водія ОСОБА_1 . Правилам дорожнього руху, що перебувало у причинному зв`язку із виникненням ДТП, оскільки екстреним гальмуванням його автомобіля була створена небезпечна ситуація, а ОСОБА_2 порушив вимоги ПДР тому, що не врахував дорожньої обстановки, що вже склалась після створення водієм ОСОБА_1 небезпечної ситуації. Тому вважає, що в ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перший, створив небезпеку для другого, безпідставно застосувавши екстрене гальмування, а другий не мав фізичної можливості уникнути зіткнення з його автомобілем, оскільки зліва був відбійник, а справа від ОСОБА_2 рухались в потоці інші автомобілі, а отже в діях водія ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що при ухваленні рішення суд виходив з того, що до початку гальмування його автомобіль рухався зі швидкістю близько 71 км/год. та знаходився на відстані приблизно 55 метрів від автомобіля ОСОБА_1 та згідно із висновком експертного дослідження від 02 березня 2020 року №011-02(Д)/20 ця відстань є меншою, ніж зупиночний шлях автопоїзда при швидкості 71 км/год. та більшою ніж зупиночний шлях при швидкості 50 км/год., проте судом не враховано та не надано оцінки, що різниця вказаних величин становить менше 5% і не дозволяє експерту дійти категоричного висновку щодо наявності причинного зв`язку в діях водія ОСОБА_2 та пригодою, через перевищення ним допустимої швидкості руху. Крім того, судом не враховано, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 виконав маневр з перестроювання в крайню ліву смугу і одразу після маневру здійснив екстрене гальмування та до моменту зіткнення автомобілів минуло менше 6 секунд. Реальний час виникнення небезпеки становив не більше 2 секунд, оскільки при визначенні періоду часу виникнення небезпеки, експертом взято час початку маневру та ввімкнення покажчика лівого повороту в автомобілі під керуванням ОСОБА_1 , тому твердження суду, що у водія ОСОБА_2 не було будь-яких об`єктивних перешкод для того, щоб обрати безпечну дистанцію до автомобіля ОСОБА_1 є необґрунтованим і ОСОБА_2 об`єктивно не міг передбачити можливість екстреного гальмування автомобіля ОСОБА_1 в крайній лівій смузі руху.

З урахуванням доводів викладених в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить постанову Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року скасувати в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким провадження відносно ОСОБА_2 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В іншій частині постанову залишити без змін.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1., адвоката Пілявіна Г.В., який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_2 , адвоката Лисенка В.С., який також підтримав подану ним апеляційну скаргу й просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до висновку про їх обґрунтованість.

З матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2021 року було ухвалено оскаржувану постанову (а.с.129-134).

Разом з тим, в судовому засіданні 29 березня 2021 року ні ОСОБА_2 , ні його захисника Лисенка В.С. не було.

Копію повного тексту оскаржуваної постанови суд першої інстанції не направляв учасникам по справі, а захисник ОСОБА_2 - Лисенко В.С. отримав вказану копію лише 22 квітня 2021 року та подав апеляційну скаргу 23 квітня 2021 року. (а.с.188-193).

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, пояснення в суді експерта ОСОБА_4 , та наданого ним висновку №011-02(Д)/20 від 02 березня 2020 року, пояснення експерта ОСОБА_5 та наданого ним висновку №3-01/21 від 25 січня 2021 року та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і такий висновок, всупереч твердженням апелянтів, ґрунтується на наявних у справі доказах.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №079515 від 07 лютого 2020 року ОСОБА_2 07 лютого 2020 року о 12 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «DAF XF510FT», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Bodex», державний номерний знак НОМЕР_2 , по пр. С. Бандери, 36, у м. Києві не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «GEO Prizm», державний номерний знак НОМЕР_3 , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП (а.с.2).

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №079514 від 07 лютого 2020 року ОСОБА_1 07 лютого 2020 року о 12 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «GEO Prizm», державний номерний знак НОМЕР_3 , по пр. С. Бандери, 36, у м. Києві, здійснив різке гальмування без нагальної на те потреби, внаслідок чого автомобіль «DAF XF510FT», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався позаду, здійснив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 12.9г Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП (а.с.3).

Як вбачається, зі схеми місця ДТП, складеної працівниками патрульної поліції, місце зіткнення автомобілів «GEO Prizm», державний номерний знак НОМЕР_3 , та «DAF XF510FT», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Bodex», державний номерний знак НОМЕР_2 , знаходиться в крайній лівій смузі руху позаду зазначених автомобілів. Автомобіль «GEO Prizm», розвернутий проти напрямку руху, знаходиться попереду автомобіля «DAF XF510FT». Також на схемі зафіксований гальмівний шлях автомобіля «DAF XF510FT» довжиною 42,5 метра, та гальмівний шлях автомобіля «GEO Prizm» довжиною 29 метрів (а.с.4).

За результатами розгляду вказаних протоколів та наданих матеріалів постановою Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження по справі у зв`язку із закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Також, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження по справі у зв`язку із закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Приймаючи рішення щодо визнання винними ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови зазначав про те, що характер і локалізація пошкоджень транспортних засобів, які вони отримали внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, особливості зафіксованих на схемі ДТП положень транспортних засобів та наявному в матеріалах справи відеозаписі дають суду підстави вважати, що дії водія ОСОБА_2 у зазначеній дорожній обстановці не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, зокрема п.12.1 та п.12.3, а також вказані обставини свідчать також, що дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.12.9г Правил дорожнього руху України. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обох водії. Однак, враховуючи що правопорушення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скоїли 07 лютого 2020 року та з дня вчинення минуло більше ніж три місяці, то суд закриває провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.11.6 Правил дорожнього руху України, на дорогах, які мають три і більше смуги для руху в одному напрямку, вантажним автомобілям з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т, тракторам, самохідним машинам і механізмам дозволяється виїжджати на крайню ліву смугу лише для повороту ліворуч та розвороту, а у населених пунктах на дорогах з одностороннім рухом, крім цього, - для зупинки зліва, в дозволених випадках, з метою завантаження чи розвантаження.

Відповідно до п.12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

При цьому дорожня обстановка це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, зокрема період доби, атмосферні явища, видимість у напрямку руху, освітленість дороги, інтенсивність дорожнього руху, які повинен враховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Пунктом 12.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У відповідності до п.12.4 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У відповідності до п.13.1 Правил дорожнього руху України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

У відповідності до п.1.10 Правил дорожнього руху України, безпечна дистанція - відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру; безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.

Пунктом 12.9 г Правил дорожнього руху України передбачено, що водієві забороняється різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді).

Різке гальмування транспортних засобів є небезпечним маневром, особливо під час під`їздів до регульованих перехресть і під час руху в суцільному транспортному потоці, тому перш ніж різко гальмувати, необхідно оцінити положення транспортного засобу, що рухається позаду, і можливість його водія зупинитись без застосування екстреного гальмування, а також оцінити технічну можливість зупинити свій транспортний засіб без наїзду і зіткнення з перешкодою, що виникла зненацька на проїзній частині.

Так, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 від 07 лютого 2020 року, відповідно до яких вказано, що він керуючи автомобілем «GEO Prizm», державний номерний знак НОМЕР_3 , по проспекту С. Бандери в м. Києві зі сторони Троєщини в сторону метро Почайна, здійснив різке гальмування з метою недопущення ДТП, оскільки машина, яка їхала перед ним, різко перелаштувалась. Після того, як ОСОБА_1 зупинився він відчув удар позаду. ОСОБА_1 також вказав, що швидкість не перевищував, асфальтне покриття було погане, оскільки йшов сніг (а.с.6).

В матеріалах справи містяться також письмові пояснення ОСОБА_2 , відповідно до яких зазначено, що він рухався по вул. Степана Бандери на авто «DAF XF510FT» в своїй полосі й перед ним різко зупинилося авто «GEO Prizm», державний номерний знак НОМЕР_3 , без причини, оскільки у нього не було ніяких перепон. Вказано, що сталося зіткнення, він вийшов виставити аварійний знак, викликав поліцію. Вказано, що запис відео реєстратора в наявності. Водій автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_3 вів себе неадекватно, виїхав різко в його полосу і різко вдарив по гальмах (а.с.5).

Разом з тим, в матеріалах справи наявні два висновки експерта. Так, відповідно до висновку № 011-02(Д)/20 від 02 березня 2020 року автотехнічного дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди, проведеного експертом в галузі автотехніки та транспортної трасології ОСОБА_4 , в обставинах досліджуваної пригоди в діях водія автомобіля «GEO Prizm», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_1 з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам п.12.9г Правил дорожнього руху України, які за фактичних обставин зближення транспортних засобів перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. В обставинах досліджуваної пригоди не вбачається підстав технічного характеру щодо невідповідності дій водія автопоїзда «DAF» ОСОБА_2 вимогам п.12.1, п.13.1 ПДР України.

В дослідницькій частині цього висновку експертом було встановлено, що автопоїзд «DAF» під керуванням водія ОСОБА_2 до початку гальмування рухався зі швидкістю близько 71 км/год і знаходився від автомобіля «GEO Prizm» під керуванням водія ОСОБА_1 на відстані близько 55 метрів, коли останній почав гальмувати. Зупиночний шлях автопоїзда «DAF» при екстреному гальмуванні в умовах місця пригоди при швидкості 71 км/год становить 89,83 метра, а при максимально дозволеній п.12.4 ПДР України в умовах населеного пункту швидкості руху 50 км/год - 53,2 метра.

Також в дослідницькій частині свого висновку експерт ОСОБА_4 , оцінюючи відповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п.13.1 ПДР України зазначає, що оскільки водій ОСОБА_1 здійснив перестроювання в смугу руху автомобіля «DAF» та застосував гальмування, водій ОСОБА_2 був позбавлений технічної можливості самостійно обрати безпечну дистанцію до автомобіля «GEO Prizm», оскільки водій ОСОБА_1 , здійснивши перестроювання в смугу руху автомобіля «DAF», з технічної точки зору визначив цю дистанцію своїми діями, незалежно від дій водія ОСОБА_2 (а.с.9-26).

Апеляційний суд погоджується із правовою оцінкою суду першої інстанції щодо наданого висновку № 011-02(Д)/20 від 02 березня 2020 року й прийняття його до уваги в частині невідповідності дій водія автомобіля «GEO Prizm», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_1 з технічної точки зору вимогам п.12.9г Правил дорожнього руху України, які перебували у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, суд першої інстанції правомірно зазначив про те, що вказаний висновок не слід враховувати в іншій його частині, оскільки в його дослідницькій частині експертом було встановлено, що до початку гальмування автопоїзд «DAF» рухався зі швидкістю близько 71 км/год і знаходився від автомобіля «GEO Prizm» під керуванням водія ОСОБА_1 на відстані близько 55 метрів. Ця відстань, є меншою, ніж зупиночний шлях автопоїзда при швидкості 71 км/год, та більшою, ніж зупиночний шлях автопоїзда при швидкості 50 км/год.

Вищевикладене свідчить про недотримання водієм ОСОБА_2 безпечної дистанції до автомобіля «GEO Prizm», який рухався попереду, і порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.13.1 ПДР України.

Разом з тим, апеляційний суд критично оцінює доводи ОСОБА_2 щодо того, що він був позбавлений технічної можливості самостійно обрати безпечну дистанцію до автомобіля «GEO Prizm», оскільки ці твердження спростовуються відеозаписом відеореєстратора автомобіля «DAF», на якому видно, що водій ОСОБА_2 , рухаючись в третій смузі руху, перед перестроюванням в четверту смугу руху бачив автомобіль «GEO Prizm», який рухався в третій смузі руху і в подальшому перестроювався в четверту смуху руху, увімкнувши світловий покажчик лівого повороту. За таких умов, у водія ОСОБА_2 не було будь-яких об`єктивних перешкод для того, щоб обрати безпечну дистанцію до автомобіля «GEO Prizm», який рухався попереду.

Крім того, в матеріалах справи також наявний висновок № 3-01/21 від 25 січня 2021 року експертного автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження, проведеного експертом в галузі автотехніки та транспортної трасології ОСОБА_3 , відповідно до якого вказано, що зважаючи на слідову інформацію зі схеми місця ДТП від 07 лютого 2020 року (у вигляді положень ТЗ - учасників ДТП, слідів автопоїзда «DAF-XF510FT» і «місця зіткнення», які розташовані у четвертій (крайній лівій) смузі) та об`єктивного доказу по справі - запису автомобільного реєстратора, відомості з версії водія автопоїзда «DAF-XF510FT» ОСОБА_2 про гальмування і зупинку автомобіля «Geo-Prizm16» після перестроювання є технічно обґрунтованими.

Разом з тим, відомості з версії водія автопоїзда «DAF-XF510FT» ОСОБА_2 про рух автопоїзда «DAF-XF510FT» у «своїй» смузі, «різкої» зміни напрямку руху автомобіля «Geo-Prizm16» та відсутності перешкод у смузі руху автомобіля «Geo-Prizm16» до зміни напрямку є технічно необґрунтованими. Об`єктивний доказ по справі - запис автомобільного реєстратора вказує і на часткову технічну необґрунтованість версії водія автомобіля «Geo-Prizm16» ОСОБА_1 про те, що після перестроювання у четверту смугу руху він «побачив на незначній відстані попереду себе позашляховик білого кольору, який рухався з невеликою швидкістю, яка була значно менше моєї» (тобто автомобіля «Geo-Prizm16»), оскільки на момент видимого для відеореєстратора автопоїзда «DAF-XF510FT» сигналу лівого повороту автомобіля «Geo-Prizm16» і перестроювання автомобіля «Geo-Prizm16» з третьої у четверту смугу, позашляховик знаходився ліворуч і дещо попереду та мав більшу відносну швидкість, ніж швидкість автомобіля «Geo-Prizm16». Всі інші відомості з версії водія автомобіля «Geo-Prizm16» ОСОБА_1 щодо обставин і механізму ДТП (напрямку руху, організації дорожнього руху, напрямку слідування автомобіля «Geo-Prizm16» у третій смузі руху позаду іншої вантажівки, завчасної подачі сигналу лівого повороту перед перестроюванням у четверту смугу та відсутності автомобілів в четвертій смузі руху на значній відстані та того, що після перестроювання він застосував гальмування у четвертій смузі і згодом відчув сильний удар в задню частину свого автомобіля, від якого автомобіль «Geo-Prizm16» почало крутити по проїжджій частині та у подальшій зупинці його ТЗ є технічно обґрунтованими.

Відповідно до вимог п.п. 1.5, 9.4, 12.9 г) та 13.1 Правил дорожнього руху України водієві автомобіля «Geo-Prizm16» ОСОБА_1 при русі в транспортному потоці в третій смузі належало підтримувати дистанцію до слідуючого попереду вантажного автомобіля і перед перестроюванням в четверту смугу своєчасно (але не менше як за 50м) подати сигнал лівого повороту та зміститися у четверту смугу без створення небезпеки або перешкоди для руху у четвертій смузі, при випередженні вантажівки з третьої смуги підтримувати безпечний інтервал і без необхідності не застосовувати екстреного гальмування.

Відповідно до вимог п.п. 1.5, 2.3 б), 11.6, 12.1, 12.3, 12.4 та 13.1 ПДР водієві автопоїзда «DAF-XF510FT» ОСОБА_2 належало стежити за дорожньою обстановкою і відповідно реагувати на її зміну, не перевищувати загальної швидкості транспортного потоку та допустимої швидкості (50км/год), за наявності смуги для громадського транспорту рухатися автопоїздом «DAF-XF510FT» виключно у другій або третій смугах, підтримувати дистанцію до слідуючого попереду електрокара «BMW» з третьої смуги та бічні інтервали по відношенню до попутних автомобілів у сусідніх смугах та не пізніше моменту об`єктивної появи в його полі зору незвичних ситуацій - наприклад, гальмування у його третій (або другій) смузі руху іншого ТЗ у випадку неможливості об`їхати перешкоду по другій (або третій) смузі своєчасно зменшити швидкість до швидкості слідуючого попереду ТЗ (при необхідності аж до повної зупинки автопоїзда «DAF-XF510FT»).

З причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку аварійна дорожня ситуація була створена одноособовими діями водія автопоїзда «DAF-XF510FT» ОСОБА_2 , які суперечили вимогам п.п. 1.5, 2.3б), 11.6, 12.1 та 13.1 ПДР.

В дослідницькій частині висновку експертом ОСОБА_5 було встановлено, що мінімальна швидкість автопоїзда «DAF-XF510FT» до початку застосування водієм екстреного гальмування, виходячи зі слідів юзу довжиною 42,5м, зафіксованих на місці пригоди, в даному випадку становить 71км/год. Величина дійсної швидкості автопоїзда «DAF-XF510FT» дещо перевищувала розраховане значення 71км/год, оскільки отримане значення швидкості не враховує кінетичної енергії автопоїзда «DAF-XF510FT», витраченої на деформацію ТЗ та відкидання автомобіля «Geo-Prizm 16» до другого місця зупинки.

Також в дослідницькій частині висновку експерт ОСОБА_5 зазначив, що дії водія автомобіля «Geo-Prizm16» ОСОБА_1 по перестроюванню з третьої у четверту смугу руху не створювали небезпеку або перешкоду транспортним засобам, які відповідно до ПДР могли рухатися у четвертій смузі, і тому в діях водія автомобіля «Geo-Prizm16» ОСОБА_1 хоча і є формальні невідповідності по застосуванню екстреного гальмування, однак вони не призводили до аварійної ситуації саме з автомобілями, які мали право на рух у четвертій смузі.

Згідно довідки до висновку, наданого експертом ОСОБА_5 , для зупинки автопоїзда «DAF-XF510FT» при русі з допустимою швидкістю (50км/год) при застосуванні екстреного гальмування знадобилася б відстань 45м.

Суд апеляційної інстанції цілком погоджується із правовою оцінкою суду першої інстанції висновку № 3-01/21 від 25 січня 2021 року, наданого експертом ОСОБА_5 , й неприйняття його до уваги в частині того, що аварійна дорожня ситуація була створена лише одноособовими діями водія автопоїзда «DAF-XF510FT» ОСОБА_2 , оскільки як вірно зауважив районний суд, з відеозапису відеореєстратора, встановленого в автомобілі «DAF XF510FT», екстреним гальмуванням автомобіля «GEO Prizm» була створена небезпечна ситуація для водія автопоїзда «DAF» ОСОБА_2 , а будь-яких перешкод, які б змушували водія автомобіля «GEO Prizm» ОСОБА_1 гальмувати, на відеозапису не зафіксовано.

Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд доходить висновку, що зазначена дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 07 лютого 2020 року, відбулась, зокрема, у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 положень п.12.9 г Правил дорожнього руху України, а ОСОБА_2 положень п.12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині того, що суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов до висновку про доведеність його вини у порушенні вимог п.12.1, 12.3 ПДР України, що свідчить про те, що суд вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в протоколі було зазначено порушення пунктів 12.1, 13.1 ПДР України, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що з мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції на підставі досліджених доказів, доходить до висновку, що ОСОБА_2 порушив пункт 13.1 ПДР України (абзац 5, а.с.131). Крім того, посилання суду першої інстанції на те, що доведено винуватість ОСОБА_2 у порушенні п.12.3 ПДР України, не впливає на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційних скарг не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись положеннями статті 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Поновити ОСОБА_2 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський