ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/589/21Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 33/817/307/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. , розглянувши 03 червня 2021 р. в м. Тернополі з участю особи, що притягується до адмінвідповідальності, - ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Захарчука Ю. В. адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 квітня 2021 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень в дохід держави. Направлено ОСОБА_1 для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці до Бучацької міської ради Тернопільської області згідно порядку, передбаченого Законом України Про запобігання та протидію домашньому насильству.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн. на користь держави.

Постановою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2021 р. виправлено описку, допущену в постанові Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 квітня 2021 р., а саме замість накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян зазначити накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно з постановою суду 05 квітня 2021 року біля 09.00 год. в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив відносно свого сина ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме словесно ображав його нецензурними словами та морально принижував, внаслідок чого у останнього виникли побоювання за свою безпеку та здоров`я, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, 05 квітня 2021 року о 16.00 год. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 за місцем спільного проживання із своєю сім`єю вчинив відносно свого сина, ОСОБА_2 , домашнє насильство, а саме ображав та морально принижував його, внаслідок чого у останнього виникли побоювання за свою безпеку та здоров`я, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, 06 квітня 2021 року близько 05.00 год. ОСОБА_1 за місцем спільного проживання в АДРЕСА_1 вчинив відносно свого сина, ОСОБА_2 , домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали в образах та моральному приниженні, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, 10 квітня 2021 року близько 09.00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем спільного проживання в АДРЕСА_1 вчинив відносно свого сина, ОСОБА_2 , домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали в образах, моральному приниженні та образою чоловічої гідності, внаслідок чого ОСОБА_2 зазнав душевних хвилювань, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Крім того, 15 квітня 2021 року о 21.00 год. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , порушив заборону в будь-який спосіб контактувати зі своїм сином, ОСОБА_2 , що було обумовлено ТЗП від 12 квітня 2021 року, а саме говорив з ним, розпитуючи, чи сплатив останній рахунки за використаний газ у березні, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З рішенням суду першої інстанції не погоджується, так як останнє прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому рішення не відповідає фактичним обставинам справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що в основу оскаржуваної постанови покладено пояснення ОСОБА_2 і його дружини ОСОБА_3 , та не надано оцінки його показанням щодо обставин справи. Зокрема те, що дії даних осіб направлені на виселення його із житла.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно в сторону збільшення винесено постанову від 30 квітня 2021 року, якою накладено штраф в розмірі п`ятнадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Зазначає, що судом не враховано те, що до Бучацької міської громади він не має відношення, так як проживає в АДРЕСА_2 , а тому проходження програми для кривдників має відбуватись за місцем проживання.

Посилається на те, що місцевим судом не встановлено в його діях складу обов`язкового елементу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: об`єктивної сторони. Зокрема, не конкретизовано, в чому саме полягає психологічне насильство, вчинене ним щодо сина, та чи завдана шкода психічному здоров`ю потерпілому.

Звертає увагу на те, що перебування в квартирі, з чим не згідний потерпілий, а також те, що він фактично запитав у дружини: Чи заплатила вона за газ?, та інші висловлювання не формують собою домашнє насильство та не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вказує, що за таких обставин протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом наявності в його діях інкримінованого правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених в ній підстав, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 , які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обставинам, зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів, суддя районного суду дав об`єктивну та належну оцінку і дійшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII (далі Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно із п. 14 ч. 1 статті 1 даного Закону передбачено, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_2 його вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вона підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема:

- протоколами про адміністративні правопорушення серії ВАБ №516685 від 12 квітня 2021 року, серії ВАБ №516577 від 12 квітня 2021 року, серії ВАБ №516686 від 12 квітня 2021 року, серії ВАБ №516578 від 12 квітня 2021 року, серії ВАБ №516580 від 17 квітня 2021 року з яких вбачається, що ОСОБА_1 вчиняв щодо свого сина ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме: ображав нецензурними словами, морально принижував чоловічу гідність, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого;

- заявами від 07 квітня 2021 року, 12 квітня 2021 року, 15 квітня 2021 року з яких вбачається, що ОСОБА_2 просить прийняти міри щодо ОСОБА_1 , який вчиняє насильство відносно нього;

- рапортами старших інспекторів-чергових відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Бойчука Р. В. від 12 квітня 2021 року та 15 квітня 2021 року, і ОСОБА_5 від 07 квітня 2021 року, з яких вбачається, що до дільничих офіцерів звернувся ОСОБА_2 із заявами, у якій просить вжити щодо його батька ОСОБА_1 заходи адміністративного впливу, оскільки останній за місцем їхнього проживання у АДРЕСА_1 вчиняв щодо ОСОБА_2 домашнє насильство, яке виразилось в приниженні честі та гідності останнього, висловлювання нецензурними словами, моральному приниженні, погрозах фізичною розправою та обмеження у користуванні житлом. Крім цього, 15 квітня 2021 року ОСОБА_2 зателефонував на лінію 102 у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 тимчасового заборонного припису від 12 квітня 2021 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , які він підтвердила в суді апеляційної інстанції, з яких вбачається, його батько ОСОБА_1 за місцем їхнього спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 неодноразово вчиняв щодо нього та його матері ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме: ображав нецензурними словами, морально принижував та ображав чоловічу гідність, внаслідок чого у останнього виникли побоювання за свою безпеку та була завдана шкода його психічному здоров`ю;

- аналогічними письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 07 квітня 2021 року, в яких остання вказала, що її чоловік ОСОБА_1 систематично ображає її та сина ОСОБА_3 нецензурними словами, погрожує фізичною розправою та погрожує обох вигнати із житла. Однак, вони з сином нікуди не звертались, оскільки чоловік їх залякав, одного разу вона навіть потрапила у лікарню через негативну поведінку чоловіка. Психологічний стан її та сина на межі зриву. Чоловік постійно погрожує, що буде мстити їм та спокійно жити не дасть. Зазначила, що усі слова, сказані її сином є правдою і маленькою частиною того, що вони потерпають. Крім цього, у письмових поясненнях ОСОБА_3 від 15 квітня 2021 року пояснила, що її син зателефонував на лінію 102, оскільки її чоловік, який спільно проживає з нею ОСОБА_1 погрожував її синові фізичною розправою та порушив ТЗП, який був складений 12.04.2021 року;

- копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серія АА №135500 від 12 квітня 2021 року, винесеного ДОП СРПП ВП №2 (м.Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Куликом О. стосовно ОСОБА_1 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства із застосуванням до кривдника таких заходів заборонного припису: заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 5 діб з 13.00 год. 12.04.2021 до 13.00 год. 17.04.2021.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, якими і обґрунтував свої висновки.

Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаних адміністративних правопорушень є обґрунтованими та узгоджуються як з поясненнями свідків, так і з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є безпідставними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

При цьому слід врахувати те, що відповідно складених протоколів про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 ображав свого сина ОСОБА_2 , морально принижував його, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останнього, а тому твердження апелянта про те, що місцевим судом не встановлено в його діях складу обов`язкового елементу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: об`єктивної сторони, спростовуються вищенаведеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 , направлені на виселення його із житла, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не беруться до уваги.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано те, що до Бучацької міської громади він не має відношення, так як проживає в АДРЕСА_2 , а тому проходження програми для кривдників має відбуватись за місцем проживання, є неспроможними з огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству суб`єктами, відповідальними за виконання програм для кривдників, є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування, а місцепроживання ОСОБА_1 знаходиться в с. Трибухівці, який раніше відносився до Бучацького району (тепер Чортківського району).

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваної постанови, з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у проваджені по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено стягнення. Розмір та порядок плати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_1 від 29 квітня 2016 року, виданого управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 , та довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №1828 від 17 травня 2016 року, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, на якого розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту, хоча вищезазначена норма Закону не містить уточнення характеру такого права та підстав його порушення, проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких звернень.

З огляду на вищенаведене, вважаю, що апеляційну скаргу в частині стягнення судового збору слід задовольнити та звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній в постанові № 2-3901/08-ц від 21 березня 2018 року, а постанову суду першої інстанції скасувати.

Крім цього, місцевим судом в порушення вимог закону виправлено описку, допущену в постанові Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 квітня 2021 р., а саме визначено накласти адміністративне стягнення в розмірі п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян замість десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, як суддя зазначив в своєму рішенні.

Зокрема, районний суд фактично змінив своє рішення від 29 квітня 2021 року в частині стягнення, збільшивши розмір штрафу, призначеного ОСОБА_1 , що є неприпустимим, оскільки в даному випадку таке виправлення не є опискою в судовому рішенні, бо стосується виду та розміру стягнення.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 квітня 2021 р. в частині призначеного стягнення і судового збору, і постанову судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2021 р. - скасувати.

Вважати ОСОБА_1 винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП із накладенням на нього штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 170 гривень в дохід держави.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору в розмірі 454 гривні в дохід держави.

У решті постанову суду залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського
апеляційного суду Г. І. Коструба