Справа № 265/2280/21
Провадження № 3/265/1170/21
П О С Т А Н О В А

14 червня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Міхєєва Інна Миколаївна, розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Верхньорогачицьким РВ ГУМВС України в Херсонській області 30.05.2005 року, непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

27.03.2021 року приблизно о 20.00 годині гр. ОСОБА_1 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , умисно вчинив дії психологічного характеру відносно свої співмешканки ОСОБА_2 , а саме висловлювався нецензурною лайкою на її адресою, чим спричинив шкоду її психологічному здоров`ю, тим самим скоїв насильство в сім`ї.

Своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 до суду не з`явився, повістка про виклик до суду на ім`я ОСОБА_1 надсилалась рекомендованою поштою на адресу його проживання, зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення, однак конверт було повернуто суду без отримання адресатом.

З огляду на зазначене постановою судді від 24.05.2021 року до ОСОБА_1 було застосовано привід. Згідно рапорту працівника відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області здійснити привід ОСОБА_1 до суду не виявилось за можливе.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , який знав, що справа розглядатиметься Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, однак своїм обов`язком явки до суду за викликом знехтував та правом надати пояснення з приводу обставин, викладених в протоколі, не скористався.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступного висновку.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати, чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою провину визнав, про що надав письмові пояснення.

Окрім визнання своєї вини ОСОБА_1 , встановлені судом обставини вчинення ним інкримінованого правопорушення підтверджуються відомостями, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, та доданими до нього матеріалами, а саме: заявою потерпілої ОСОБА_2 до ВП №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її письмовими поясненнями.

З урахуванням наведеного, суддя приходить до висновку, що подія адміністративного правопорушення мала місце, вина ОСОБА_1 доведена, в його діях наявні ознаки правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, оскільки він вчинив психологічне насильство, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

У відповідності до ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь її вини та протиправну поведінку, суд вважає за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до нього адміністративне стягнення, в межах санкції частини 1 статті 173-2 КУпАП, у вигляді штрафу, що буде достатнім для виховання особи та запобіганню новим правопорушенням.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП з порушника підлягає стягненню судовий збір.

На підставі ст. 173-2 ч. 1 КУпАП України, керуючись ст.ст. 8, 33, 40-1, 280, 282, 283 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та покласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 гривні.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення

Суддя І.М. Міхєєва