ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/89/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_1 -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1981 року народження, громадянина України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 16.09.2019 р. о 20 год. 50 хв., керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS» д/н НОМЕР_1 , на перехресті вул. Ак. Білецького та вул. Глинської в м. Харкові, не дотримався безпечної швидкості руху, здійснив наїзд на транспортний засіб «ГАЗ 3307» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. 29.10.2019 р. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 363088.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а також просив матеріали справи передати до Управління патрульної поліції в Харківській області для вирішення питання у відношенні водія ОСОБА_2 .

Обґрунтовує свої вимоги тим, що суд першої інстанції не встановив обставини справи, визнає, що здійснив наїзд на автомобіль «ГАЗ», однак це сталось і за вини іншого водія, який не увімкнув аварійну світлову сигналізацію в темний час доби, а та5кож не встановив знак аварійної зупинки. Вказує, що протокол стосовно іншого водія не складався, що унеможливлює встановлення істини у справі.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції він участі не приймав, про час та місце розгляду справи не повідомлявся, а копію постанови отримав лише 10.02.2020 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), дійшов висновку про те, що строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

З метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції послався на докази: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, схему місця ДТП, протокол огляду місця події ДТП, світлини, які містяться в матеріалах справи, а також на відомості рапорту працівника поліції.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керуючи автомобілем не дотримався безпечної швидкості, здійснив наїзд на транспортний засіб «ГАЗ», отримані механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Також не оскаржувались дії працівника поліції щодо складання схеми місця ДТП (арк. 2), з відомостей якої об`єктивно вбачається, що місцем дорожньо-транспортної пригоди є ділянка дороги по вул. Ак. Білецького перед перехрестям з вул. Глинською у м. Харкові. Ця ділянка дороги має дві смуги руху в одному напрямку. ДТП сталась у крайній лівій смузі руху.

Відповідно до письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 (арк. 3), останній зупинився перед перехрестям вул. Галінської та Моїсеївської для проведення робіт з рекламним щитом. Увімкнув аварійну сигналізацію, почав вилазити з машини для того щоб встановити відповідні знаки. В цей час він почув писк резини та відчув сильний удар в задню частину автомобіля. Після чого вийшов з автомобіля та визвав медичну допомогу і поліцію.

Ці пояснення суд апеляційної інстанції вважає слушними, оскільки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначив, що не пам`ятає чи працював кран чи ні.

Крім того, відповідно до наявних в матеріалах справи фотокарток місця події (арк. 12-13), які долучені працівниками поліції, - об`єктивно вбачається, що автомобіль «ГАЗ» припаркований біля узбіччя лівої смуги руху, що відповідає відомостям схеми місця ДТП.

З цих світлин також вбачається, що автомобіль «ГАЗ» обладнаний краном для проведення висотних робіт. Однак, цей кран перебував у неробочому стані, оскільки його стріла не піднята до рекламного щита (фото №1), а опорні засоби автомобіля, які застосовуються у разі роботи крану, перебувають у складеному положенні (фото №3), що об`єктивно спростовує твердження апелянта щодо виконання ОСОБА_2 висотних робіт.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 визнав, що керуючи автомобілем, не побачив автомобіль «ГАЗ», який був припаркований у лівого узбіччя дороги та допустив зіткнення з ним, оскільки був темний час доби, штучне освітлення вулиці не працювало, а тому видимість була дуже погана.

Поряд з цим, відповідно до схеми місця ДТП вбачається, що ОСОБА_1 рухався по лівій смузі руху, що він особисто не заперечував в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Однак, відповідно до вимог п.11.2 ПДР України, на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, не рейкові транспортні засоби повинні рухатись як найближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей, що ОСОБА_1 виконував випередження іншого транспортного засобу, або готувався для повороту ліворуч. В судовому засіданні ОСОБА_1 таких відомостей також не надав.

Тобто, ОСОБА_1 рухався у лівій смузі руху, однак відповідно до вимог п. 11.2 ПДР України повинен був рухатись у правій смузі руху.

Поряд з цим, відповідно до відомостей схеми місця ДТП вбачається, що ОСОБА_1 застосував екстрене гальмування, про що свідчить наявний в схемі гальмівний шлях. Довжина цього гальмівного шляху дорівнює 23,2 метри. Відповідно до відомостей протоколу огляду місця події (арк. 4) вбачається, що покриття дороги є асфальтобетонним та сухим, загальний стан видимості дороги із ввімкненим ближнім світлом фар дорівнює 30 метрів.

Отже, аналізуючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 12.1 ПДР України, не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, а саме те, що видимість була обмежена, та скоїв наїзд на автомобіль «ГАЗ», який не рухався.

Крім того, питання щодо винуватості водія ОСОБА_2 не вирішується, внаслідок того, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього не складався, а суд апеляційної інстанції не вбачає в його діях порушень будь-якого пункту ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 12.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков