Справа № 264/1671/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2021 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Кузнецов Дмитро Володимирович, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює в ПрАТ «ММК Ілліча», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за статтею 124, частиною 4 статті ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2021 року до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області надійшли два адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , складені за статтею 124 та частиною 4 статті ст.130 КУпАП.

Постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 25.03.2021 року вказані два матеріали об`єднанні в одне провадження та присвоєно їм єдиний номер справи №264/1671/21, провадження №3/264/985/2021.

Розглянувши вказані матеріали суддя встановив, що 14 березня 2021 року о 12:49 в Кальміуському районі міста Маріуполь, по проспекту Карпова ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та вчинив наїзд на бордюрний камінь. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного правопорушення не визнав, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що під час руху його автомобіля Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_1 , було пошкоджене автомобільну шину, внаслідок чого автомобіль став не керованим і сталося ДТП, під час якого автомобілю заподіяні збитки. ОСОБА_1 вважає, що він не мав технічної можливості запобігти ДТП, Правил дорожнього руху він не порушував та причиною виникнення ДТП є саме технічний стан транспортного засобу, а не дії водія, що виключає його вину, так як диспозиція статті 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Згідно з приміткою до цієї статті особа, цивільна відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так як ОСОБА_1 є єдиним учасником ДТП, то за аналогією він також звільняється від адміністративної відповідальності, так як іншим особам шкода не спричинена. У в`язкі із цим провадження по справі просив закрити.

Суддя, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, знайшла своє підтвердження з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 12.1. Правил дорожнього руху встановлено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

При цьому в пункті 1.10 ПДР визначено, що безпечна швидкість це швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах. А дорожньо-транспортна пригодою визнається подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

З огляду на вказані положення правил дорожнього руху дорожньо-транспортною пригодою слід вважати подію, що сталася навіть за участю одного транспортного засобу, якому було завдано матеріальні збитки. Як вбачається з долучених до справи фотознімків та відеозаписів з місця ДТП, автомобіль Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП перескочив бордюр та опинився на трамвайних коліях. В результаті чого отримав численні ушкодження кузова автомобіля.

Посилання ОСОБА_1 про відсутність технічної можливості уникнути ДТП, суд відхиляє, оскільки саме на водія згідно з вимогами пункту 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху покладається обов`язок: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу.

У зв`язку із тим, що інших учасників дорожнього руху, окрім самого ОСОБА_1 , встановлено не було, тому саме на нього покладається обов`язок слідкувати за технічним станом автомобіля як до початку виїзду, так і під час руху, а також , відповідно до вимог пункту 12.1., обирати безпечну швидкість руху та враховувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу для уникнення ДТП і пошкодження власного автомобіля.

З огляду на це суд відхиляє доводи адвоката Зекунова С.І. про відсутність його провини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки водій мав технічну можливість уникнути ДТП, шляхом виконання вказаних вище положень ПДР та забезпечення належного технічного стану автомобіля під час руху та обрання безпечної швидкості руху для запобігання ДТП.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП передбачена за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Стосовно доводів захисника про застосування до ОСОБА_1 положень Примітки до статті 124 КУпАП, якими передбачено можливість звільнення від адміністративної відповідальності, суд відзначає наступне.

Відповідно до Примітки статті 124 КУпАП особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Разом з тим, як вбачається з письмових пояснень самого ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції та представлених під час розгляду справи в суді, він вживав алкогольні напої до того моменту як сів за кермо автомобіля Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_1 та перебував у стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку із цим, мають бути застосовані бланкетні положення Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" пункт 33.2., відповідно до якого у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

З огляду на те, що у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння після ДТП, що не заперечувалось ним самим, тому відсутні законні підстави для звільнення його від адміністративної відповідальності згідно з приміткою статті 124 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що провина ОСОБА_1 доведена у повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за ст. 124 КУпАП як порушення Правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При обранні виду та міри адміністративного стягнення, враховується характер правопорушення, його наслідки, а також обставини даної справи. На підставі викладеного, вважаю необхідним накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень на користь держави, оскільки саме такий розмір стягнення діяв на час вчинення адміністративного правопорушення.

Відносно адміністративного матеріалу, складеного за частиною 4 статті 130 КУпАП, суд відзначає наступне.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 107646 від 14.03.2021 року, складеного інспектором взводу №1 роти №1 батальйону УПП в Донецькій області ДПП лейтенантом поліції Глебовою К.В., 14.03.2021 року о 14 год. 37 хв. за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, Кальміуський р-н, проспект Карпова, 3 водій ОСОБА_1 вживав алкоголь «BeerMix», 0,5 літра, %2,6 після дорожньо-транспортної пригоди за його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Від проведення огляду для визначення стану сп`яніння за допомогою технічного засобу «Drager Alkotest» на місці та від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.10 є Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 та його адвокат Орєхов М.В. надіслали письмові заперечення на протокол, в якому зазначили, що в дійсності після ДТП він не вживав алкогольні напої, тому інспектор поліції безпідставно склав протокол за частиною 4 статті 130 КУпАП, а мав скласти за частиною 1 статті 130 КУпАП. У зв`язку із цим просив закрити провадження по справі на підставі п.1 ч. 1 ст.130 КУпАП.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП суд виходить з наступного.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено обґрунтованість притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягується до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч. 2 ст. 52 КК України, а також передбачає обов?язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись, як особами, яких звинувачують у вчиненні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

У відповідності до положень ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України,ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9ПДРУкраїни встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.10 (є) ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідальність за ч.4ст.130КУпАП наступає у випадку вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається наступними діями особи: 1) вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, 2) вживання особою, яка керувала транспортним засобом, алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Тобто в даному випадку для утворення складу правопорушення підлягають доведенню факт вживання алкоголю особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю.

Проте матеріали справи не містять належних та достатніх доказів вживання ОСОБА_1 після ДТП алкогольних напоїв та його перебування в стані алкогольного сп`яніння.

З долучених до справи відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції вбачається, що інспектори прибувши на місце ДТП, не зафіксували безпосередніх обставин вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 . Факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не було встановлено згідно затвердженого порядку - або за допомогою приладу Драгер на місці ДТП, або в медичному закладі охорони здоров`я, оскільки ОСОБА_1 відмовився від будь-яких видів обстеження. В такому випадку в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, у зв`язку із відмовою особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Беручи до уваги вищевикладене, протокол серії ААБ № 107646 від 14.03.2021 року, не може бути визнаний судом належним, об`єктивним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки матеріали справи не підтверджують обставин викладених в ньому. Факт перебування особи в алкогольному сп`янінні не може встановлюватися лише з її власних слів, а підлягає встановленню відповідно до затвердженого законодавством порядку за допомогою спеціального приладу або у закладі охорони здоров`я. Відмова ОСОБА_1 від проходження такого огляду на стан алкогольного сп`яніння після ДТП з об`єктивної сторони має кваліфікуватися за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Разом з тим, суд позбавлений можливості перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч.4 ст.130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП, так як це не передбачено загальною частиною КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , складено саме за ч.4 ст.130 КУпАП .

Відповідно до статті 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного вище, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 14.03.2021 року за ч.4 ст.130 КУпАП, а тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення за статтею 124 КУпАП сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.280, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 ст.130 КУпАП закрити внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя: Д. В. Кузнецов