КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Бірса О.В.
Апеляційне провадження № 33/824/1320/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження.

На вказану постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд всебічно не дослідив матеріали справи, не встановив, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. Вказує, що під час розгляду справи суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не повідомивши особу, що притягується до відповідальності, належним чином про час та місце розгляду справи.

Стверджує, що внаслідок неналежного повідомлення про розгляд справи не змогла пояснити суду причини невідвідування школи сином ОСОБА_2 . Посилається на те, що подія, відображена у протоколі про адміністративне правопорушення відбулась не внаслідок неналежного виконання батьківських обов`язків.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду. Клопотання мотивує тим, що не була повідомлена про розгляд справи, копію постанови своєчасно не отримала.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 28 грудня 2020 року, а апеляційна скарга на неї подана 03 лютого 2021 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Вважаю, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки розгляд справи 28 грудня 2020 року відбувся без її участі, докази отримання копії постанови апелянтом у матеріалах справи відсутні. При цьому, суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази обізнаності ОСОБА_1 про розгляд справи в суді першої інстанції.

Отже, причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови слід визнати поважними.

В судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не з`явилась, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена засобом телефонного зв`язку за номером, зазначеним у апеляційній скарзі.

Перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП належними та допустимими доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема, щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення та іншими матеріалами у їх сукупності, зокрема, даними рапорта УП з якого убачається, що малолітній ОСОБА_3 не відвідує заняття у закладі освіти та будь-яких документів, що підтверджують поважність причин його відсутності батьками не надається.

Суд звертає увагу, що у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує, що її малолітній син ОСОБА_3 протягом тривалого часу не відвідує заклади освіти.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

ОСОБА_1 всупереч загальноприйнятим нормам моралі, батьківського обов`язку, а також в порушення ст. 150 Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 18 «Конвенції про права дитини», які зобов`язують батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, дбати та забезпечувати охорону здоров`я, рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також в рівній мірі нести відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також всупереч нормам ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», якою регламентовано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, тож на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, не виконувала покладені на неї обов`язки по догляду за малолітнім сином.

При накладені адміністративного стягнення на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд врахував обставини визначені ст. 33 КУпАП, зазначив про відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність останньої в розумінні ст. ст. 34, 35 КУпАП, і обґрунтовано постановив накласти на порушника адміністративне стягнення (попередження) у межах санкції статті 184 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню її вини, необхідним і достатнім для її виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності поважних причин для невідвідування малолітнім ОСОБА_3 не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, в тому числі, доданими до апеляційної скарги. Посилання на те, що ОСОБА_1 вчиняла дії щодо переведення сина на домашнє навчання та щодо переведення його до іншої школи також не можуть бути враховані судом, оскільки реалізація батьками дитини права на вибір місця здобування дитиною освіти не позбавляє їх обов`язку постійно забезпечувати належні можливості та умови навчання дітей.

Крім цього, як видно зі змісту апеляційної скарги, між ОСОБА_1 та батьком малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4 існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Суд звертає увагу, що наявність між батьками спору щодо місця проживання та участі у вихованні дітей також не може обмежувати реалізацію прав дітей та не звільняє від здійснення батьківських обов`язків обох батьків.

Отже, висновок судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст.33 КУпАП.

Порушень норм процесуального права, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування постанови, не встановлено.

За таких обставин постанова є законною та скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.В. Мережко