ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/846/21 Справа № 205/1915/21 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

за участю:

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір.

Згідно з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 20 лютого 2021 року о 22.20 годин, у м. Дніпро на вул. Біломорська, 18, керувала автомобілем «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота, на вимогу працівників поліції пройти медичний огляд в установленому порядку водій ОСОБА_1 відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила п.2.5 ПДР України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що вона не керувала транспортним засобом, що підтверджується зокрема й тим, що її не було відсторонено від керування транспортним засобом. Зазначає про відсутність у справі доказів про правопорушення, вважає, що рапорт не є належним і допустимим доказом. Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також не є доказами, оскільки вони не були допитані в судовому засіданні, а їх зміст, викладений поясненнях, не відповідають змісту складеного протоколу. Також посилається на порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки у справі відсутнє направлення на проходження відповідного огляду. На думку апелянта, відеозапис не можна брати до уваги, у зв`язку з тим, що про це доказ не зазначено в протоколі. Зазначає, що під час складання протоколу було порушено її право на захист і не надали можливість скористатись правовою допомогою адвоката. Вищевикладене, на думку ОСОБА_1 , свідчить про відсутність у справі доказів інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , просила задовольнити апеляційну скаргу, а постанову суду скасувати як незаконну, зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази її винуватості у вчиненні нею інкримінованого правопорушення і просила закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, які зводились до того, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом і їй не запропонували пройти огляд на місці запинки транспортного засобу, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №101354 від 20.02.2021 року; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно з якими, кожен із свідків пояснив, що 20.02.2021 року працівниками патрульної поліції їх було залучено в якості свідків при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП. В їх присутності гр. ОСОБА_1 відмовилась від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння; рапортом поліцейського Постольника Т.М..

Крім того, об`єктивним, достовірним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 є відеозапис, долучений до матеріалів справи, на якому зафіксований факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_1 , що визнала і в суді апеляційної інстанції, а також зафіксовані ознаками алкогольного сп`яніння, зокрема порушення мови. Також поліцейський роз`яснював ОСОБА_1 , що є два варіанта проходження огляду на стан сп`яніння, однак ОСОБА_1 одразу та в категоричній формі відмовилась від проходження огляду в будь-якому порядку. При цьому, зауважила, що має обов`язково має бути двоє свідків для засвідчення цього факту.

На зазначеному відеозаписі чітко зафіксовані обставини, за яких вона відмовилась від проходження огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що вона не керувала зазначеним транспортним засобом, спростовуються зазначеним відеозаписом і поясненнями самої ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, яка визнала, що керувала, проте не відмовлялась від огляду на місці зупинки.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, проходження, відповідно встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, оскільки передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження обстеження.

Перевіряючи оцінку вищевказаних доказів, апеляційний суд дійшов висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, в тому числі і медичний огляд в закладі охорони здоров`я, проте остання відмовилась, пояснивши це тим, що перебуває біля будинку, тому поліцейські не забезпечували її доставку до найближчого закладу охорони здоров`я та, відповідно, не складали таке направлення.

Окрім цього, нормативні положення ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року та Інструкції не містять вимоги щодо складання працівниками поліції такого направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у випадку відмови водія від його проходження.

При цьому, ОСОБА_1 не навела достатнього обґрунтування, яким чином відсутність направлення на проходження медичного огляду, виключає її винуватість за відмову від проходження такого огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказів письмових пояснень свідків, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони можуть бути доказами у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 251 КУпАП, а їх зміст узгоджується з іншими доказами по справі.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що її не було відсторонено від керування, а також, що під час складання протоколу було порушено її право на захист і не надали можливість скористатись правовою допомогою адвоката, спростовується дослідженим в суді першої та апеляційної інстанції відеозаписом, з якого слідує, що під час проведення процедури її огляду на стан сп`яніння та складання протоколу, вона неодноразово телефонувала та отримувала консультації з приводу ситуації що виникла.

Всі обставини, які є мають значення для даної категорії справи зафіксовані на відеозаписі, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правової оцінки цього доказу, який є достовірним, належним та допустимим.

Під час дослідження матеріалів справи, зокрема відеозаписів події правопорушення, апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року та Інструкцій, затверджених спільним наказом МОЗ і МВС № 1452/735 від 09.11.2015 року та наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, які мали б наслідок закриття провадження у справі.

Інші аргументи апеляційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені в суді першої інстанції, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки.

Отже, при розгляді справи порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Піскун