Номер провадження: 33/813/762/21
Номер справи місцевого суду: 509/815/21
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду - Артеменко І.А.

за участю: секретаря судового засідання - Фабіжевської Т.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2021 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №503243 від 16 лютого 2021 року, водій ОСОБА_1 16 лютого 2021 року о 19 год. 20 хв. керував автомобілем марки TOYOTA AVENSIS, н/з НОМЕР_1 , по вул. Шевченко в смт. Овідіополь, з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, почервоніння очей, млява мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР.

Уповноважена особа направила до суду вищевказаний протокол відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 130 КУпАП, посилаючись на те, що правопорушник вживав алкогольні напої після ДТП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 13 травня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2021 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що, перекваліфікувавши дії ОСОБА_1 , суд першої інстанції не зазначив з яких саме матеріалів прийшов до такого висновку. Апелянт також вважає, що нормами КУпАП не передбачено можливості перекваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Пояснення ж ОСОБА_2 щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння апелянт вважає упередженими. Окрім того, апелянт підкреслює, що справу судом першої інстанції було розглянуто за його відсутності, з урахуванням відсутності у матеріалах справи доказів направлення йому судового повідомлення.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 , який, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явився, суд оцінює таку поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом апеляційної інстанції, з метою встановлення права на справедливий суд, забезпечення завдання КУпАП щодо охорони прав і свобод громадян, дотримання принципу здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності, досліджено матеріали справи та доводи апелянта щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, надавши оцінку яким, апеляційний вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що провина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР №503243 від 16 лютого 2021 року, відповідно до якого 16 лютого 2021 року о 19 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки TOYOTA AVENSIS, н/з НОМЕР_1 , по вул. Шевченко в смт. Овідіополь, з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, почервоніння очей, млява мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР. (а.с.3).

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що 16.02.2021 року ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Під час оформлення ДТП у водія було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійку ходу, мляву мову, почервоніння очей. Водій ОСОБА_1 зізнався у своїй вині у вживанні спритних напоїв .

Посилання ОСОБА_1 на неналежне його сповіщення судом першої інстанції про слухання справи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апелянта було сповіщено належним чином про направлення протоколу на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області ще у день складання такого протоколу, що достеменно зафіксовано у власноруч підписаному ОСОБА_1 протоколі. У подальшому протягом розгляду справи судом першої інстанції слухання у справі неодноразово відкладались, зокрема, за клопотанням ОСОБА_1 .

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008р. «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Тож, апеляційний суд вважає, відповідні дії апелянта такими, що направлені на затягування розгляду справи з метою уникнення ОСОБА_1 , відповідальності.

Також право ОСОБА_1 на особисту участь у судовому засіданні було поновлене, шляхом прийняття апеляційної скарги до розгляду та наданням права особистої присутності у суді апеляційної інстанції з метою надання своїх пояснень та доказів на підтримання вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд звертає увагу, що апелянта було сповіщено належним чином про час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, що дозволило апелянту скористатись правами, передбаченими ч.1 ст. 268 КУпАП, а зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Щодо посилань представника апелянта на те, що пояснення свідку ОСОБА_2 не можуть братися до уваги, оскільки вони є упередженими, то суд апеляційної інстанції не може погодитися з ними, оскільки, ці пояснення відібрані інспектором патрульної поліції, засвідчено власним підписом свідка, а відомості, що містяться в цих поясненнях не суперечать іншим вищезазначеним доказам у справі.

Окремо, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 ані у суді першої інстанції, ані у апеляційній скарзі не було висловлено жодних заперечень проти того, що він відмовився проходити медичний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Посилання ж апелянта на помилковість перекваліфікації дій ОСОБА_1 апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою з огляду на каральну мету зокрема стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ст. 130 КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року).

В законодавстві України діє поняття Аналогія закону (крім кримінального права, заборона встановлена ч.4 ст. 3 КК України).

Аналогія закону - це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини, тобто суду надається право вирішувати справи за допомогою аналогії закону.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до загальних принципів судочинства, суд розглядає як кримінальну так і справу про адміністративну відповідальність лише в межах висунутого особі обвинувачення.

В той же час, відповідно ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Як вбачається з п. 7 ч. 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06 листопада 2015 року №1376 "При складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення, при цьому вона повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол".

З протоколу серії ДПР №503243 від 16 лютого 2021 року вбачається, що 16 лютого 2021 року о 19 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки TOYOTA AVENSIS, н/з НОМЕР_1 , по вул. Шевченко в смт. Овідіополь, з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, почервоніння очей, млява мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.4 ст. 130 КУпАП.

Так, частиною 4 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після ДТП за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є вживання алкоголю водієм транспортного засобу після ДТП за його участю. Інші ознаки є похідними. Відсутність вищезазначеної кваліфікуючої ознаки виключає відповідальність за ч.4 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.10 п.п. "є" Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Однак, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушив також вимоги п. 2.5 ПДР, за якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порушення вимог даного пункту ПДР передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР №503243 від 16 лютого 2021 року суперечить суті викладеного у фабулі правопорушення.

Суд першої інстанції не вийшов за межі висунутого обвинувачення та не погіршив становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З огляду на це, апеляційний суд констатує, що постанова суду про зміну кваліфікації з частини 4 на частину 1 статті 130 КУпАП є законною.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що заявлені ОСОБА_1 обставини вживання ним алкоголю після скоєного ДТП, зазначені у відповідних поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення після встановлення обставин підозри перебування останнього у стані сп`яніння, відмови у проходженні медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та зазначення цих даних у протоколі.

Втім, зважаючи на те, що доказів того, що водій ОСОБА_1 вживав алкоголь вже після вчинення ним ДТП матеріали справи не містять, не додано таких доказів ОСОБА_1 і до апеляційної скарги, апеляційний суд відхиляє відповідні посилання апелянта як безпідставні.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому слід визнати, що висновок районного суду про необхідність перекваліфікації та визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, підтверджений наявними у матеріалах справи доказами.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання вини, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та ухилення ОСОБА_4 від відповідальності за вчинене правопорушення.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч.1 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, вважаю, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2021 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладання адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко