Справа № 752/5809/21
Провадження №: 3/752/3580/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.05.2021 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Колдіна О.О.,

за участю секретаря Пастух З.Ф.,

прокурора Офісу Генерального прокурора Прокопова О.Е.

представника особи, відносно якої складено

протокол адвоката Лещенка О.В.

особи, відносно якої складено протокол, ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судді Конституційного Суду України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП та ч.2 ст.172-7 КУпАП,

в с т а н о в и в:

до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 41-01/2/21, складений Головою Національного агентства з питань запобігання корупції Новіковим О.Ф., про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до зазначеного протоколу ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді судді та Голови Конституційного Суду України, не дотримався положень ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» та 29.05.2020 р. подав щорічну декларацію за 2019 р., що містить завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 276249,09 гривень, не зазначивши відомості про земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 126 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2, право власності на яку він набув за законодавством Російської Федерації 19.07.2018 р..

Крім того, до Голосіївського районного суду м.Києва надійшов протокол, складений Головою Національного агентства з питань запобігання корупції Новіковим О.Ф., про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, згідно з яким ОСОБА_1 , 27.10.2020 р., перебуваючи у приміщенні Конституційного Суду України за адресою:м.Київ. вул.Жилянська, 14, голосуючи за рішення Великої палати Конституційного Суду України від 27.10.2020 р. № 13-р/2020 у справі № 1-24/2020 (393/20), вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» в частині заборони вчиняти дії та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів, а саме брав участь у розгляді Конституційним Судом України справи № 1-24/2020 за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України окремих положень законів України «Про запобігання корупції», «Про прокуратуру», «Про Національне антикорупційне бюро України», «Про Державне бюро розслідувань», «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», Кримінального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України на час проведення відносно нього повної перевірки достовірності відомостей, зазначених в декларації за 2019.р., результатом якої могло бути складання уповноваженою особою Національного агентства запобігання корупції адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_1 і визнання рішенням неконституційними окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» мало б наслідком неможливість завершення повної перевірки декларації.

Зазначені протоколи на підставі постанови від 15.03.2021 р. були об`єднані в одне провадження.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Лещенко О.В., просили закрити провадження за даними протоколами, посилаючись на недопустимість доказів, долучених до протоколу на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, повна перевірка декларації, що проводилась НАЗК не була завершена, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 р. № 13-1/2020 було визнано неконституційними положення ст.50 Закону України «Про запобігання корупції», а також наказом НАЗК від 29.01.2021 р. № 25/21 визнано таким, що втратив чинність наказ НАЗК від 15.04.2020 р. «Про затвердження Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», а отже докази, зібрані в ході такої перевірки є недопустимими. Також захисник звернув увагу суду, що відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та роз`яснень, що містяться на сайті НАЗК, будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог Закону і встановленого порядку набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а отже майно, набуте за нікчемних правочином не підлягає декларуванню.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення № 30/19/4 від 08.02.2021 р. захисник просив також закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки 01.10.2020 р. ОСОБА_1 була подана до Конституційного Суду України заява про самовідвід від участі у розгляді Конституційним Судом України справи № 1-24/22020. Ухвалою від 07.10.2020 р. Великою Палатою Конституційного Суду України відмовлено у задоволенні заяви судді про самовідвід. Про відвід ОСОБА_1 було заявлено представником Президента України у КСУ Веніславським Ф.В., який також був залишений без задоволення, а отже ОСОБА_1 , був врегульований конфлікт інтересів у відповідності до вимог чинного законодавства, що виключає склад адміністративного правопорушення.

Крім того, адвокат Лещенко О.В. звернув увагу суду на порушення порядку складання протоколу та його вручення.

Прокурор Офісу Генерального прокурора просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП та призначити стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП та призначити стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, про що подав відповідний письмовий висновок.

Вислухавши особу, відносно якої складено протокол, його захисника, прокурора, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 14.05.2013 р. № 256/2013 призначений на посаду судді Конституційного Суду України.

Відповідно до ст.3 «Про Конституційний Суд України» суд діє відповідно до повноважень, визначених Конституцією України.

Порядок організації і діяльності Суду, порядок конституційного провадження, процедуру розгляду справ та виконання рішень і висновків установлює цей Закон.

Організацію внутрішньої роботи Суду та відповідні правила процедури розгляду ним справ установлює згідно з цим Законом Регламент Конституційного Суду України.

Згідно з ст.11 Закону України «Про Конституційний Суд України» на суддів Конституційного Суду поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 30-19/4 від 08.02.2021 р. ОСОБА_1 , 27.10.2020 р., перебуваючи у приміщенні Конституційного Суду України за адресою:м.Київ. вул.Жилянська, 14, голосуючи за рішення Великої палати Конституційного Суду України від 27.10.2020 р. № 13-р/2020 у справі № 1-24/2020 (393/20), вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» в частині заборони вчиняти дії та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

В силу положень ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» судді Конституційного Суду України є суб`єктами, на яких поширюється дія зазначеного Закону.

Статтею ст.28 Закону встановлено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес в силу положень Закону України «Про запобігання корупції» - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Як вбачається з матеріалів справи і підтверджується дослідженими в ході розгляду справи доказами, 04.09.2020 р. Національним агентством з питань запобігання корупції розпочато проведення повної перевірки декларації ОСОБА_1 за 2019 рік та 01.10.2019 р. НАЗК повідомило про це ОСОБА_1 листом № 41-01/52422/20.

В протоколі зазначено, що приватний інтерес ОСОБА_1 полягав в ухваленні Конституційним Судом України рішення у справі № 1-24/2020 і саме такого рішення згідно з яким були визнані неконституційними п.12-1 ч.1 ст.12, ч.2 ст.13, ст.50 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки виявлення під час проведення повної перевірки декларації факти подання недостовірної інформації мали б наслідком складання уповноваженою особою НАЗК протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, а визнання неконституційними положень Закону мало б наслідком неможливість завершення повної перевірки декларації та притягнення до адміністративної відповідальності.

Вплив суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями на об`єктивність та неупередженість вчинення дій, на думку уповноваженої особи НАЗК, полягав у тому, що в порушення вимог ст.60 Закону України «Про Конституційний Суд України» ОСОБА_1 в день прийняття рішення у справі № 1-24/2020 не вчинив дій щодо інформування про конфлікт інтересів та не заявив самовідвід.

В даному випадку питання щодо врегулювання конфлікту інтересів, у разі його наявності, регламентується не лише нормами Закону України «Про запобігання корупції», які є загальними, але і положенням Закону України «Про Конституційний Суд України», що є спеціальними для даних правовідносин.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про Конституційний Суд України» суддя Конституційного Суду не може брати участі у підготовці, розгляді та прийнятті рішень, виконувати інші повноваження у питаннях, щодо яких у нього наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів.

У разі наявності у судді Конституційного Суду реального чи потенційного конфлікту інтересів він повинен протягом одного робочого дня письмово поінформувати про це Суд та заявити самовідвід.

З тих самих підстав відвід судді Конституційного Суду можуть заявити особи, які є учасниками конституційного провадження.

Заява про відвід (самовідвід) подається у письмовій формі та розглядається Судом у порядку, встановленому Регламентом.

Згідно з параграфом 44 Регламенту Конституційного Суду України /Суддя не може брати участі у підготовці, розгляді та прийнятті рішень, виконувати інші повноваження у питаннях, щодо яких у нього наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів.

Відвід (самовідвід) застосовується, зокрема, якщо: 1) Суддя безпосередньо або опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи; 2) Суддя є членом сім`ї або близьким родичем осіб, які беруть участь у справі; 3) є інші обставини, що викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості Судді.

З тих самих підстав відвід Судді можуть заявити особи, які є учасниками конституційного провадження.

Заява про відвід (самовідвід) Судді подається у письмовій формі Суду.

Заява про відвід Судді подається до початку розгляду справи на пленарному засіданні Сенату, Великої палати.

У разі наявності у Судді реального чи потенційного конфлікту інтересів він повинен протягом одного робочого дня письмово поінформувати про це Суд та заявити самовідвід.

Суддя може подати заяву про самовідвід на будь-якій стадії конституційного провадження.

Неповідомлення Суду Суддею про наявність у нього реального конфлікту інтересів, вчинення ним дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів тягне за собою відповідальність згідно із законодавством.

Тобто, відповідальність судді Конституційного Суду України за прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів наступає у разі неповідомлення ним про наявність такого конфлікту.

Судом встановлено, що 01.10.2020 р. ОСОБА_1 подано до Конституційного Суду України заяву про самовідвід від участі у розгляді Судом справи № 1-24/2020 за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України окремих положень Законів України «Про запобігання корупції», «Про прокуратуру», «Про Національне антикорупційне бюро України», «Про Державне бюро розслідувань», «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», Кримінального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до Регламенту Конституційного Суду України заява про відвід (самовідвід) Судді, подана після постановлення ухвали про відкриття конституційного провадження у справі, але до початку розгляду справи на пленарному засіданні Сенату, Великої палати, розглядається Судом на засіданні Сенату, Великої палати.

На засіданні Сенату, Великої палати заслуховуються пояснення Судді , щодо якого заявлено відвід чи який подав заяву про самовідвід, якщо він бажає їх дати.

Ухвала про відвід (самовідвід) Судді постановляється Сенатом, Великою палатою без участі Судді, щодо якого заявлено відвід (який заявив самовідвід).

У разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) Судді-доповідача у справі відповідне звернення до Суду розподіляється у порядку, визначеному § 41 Регламенту.

Ухвалою від 07.10.2020 р. за № 56-у/2020 Великою Палатою Конституційного Суду України відмовлено у задоволенні заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід.

Для кваліфікації рішення, як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, суд повинен встановити наявність сукупності таких фактів, як:

- наявність у особи факту приватного інтересу;

- наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими обов`язками;

- наявність повноважень на прийняття рішення;

- наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, при цьому така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність і неупередженість рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 мав приватний інтерес при прийнятті рішення Конституційним Судом України у справі 1-24/2020, оскільки на час конституційного провадження та прийняття рішення судом відносно останнього Національним агентством з питань запобігання корупції проводилась повна перевірка достовірності даних внесених до декларації за 2019 рік і прийняття рішення щодо неконституційності окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» щодо порядку проведення такої перевірки унеможливили б її завершення, складання відповідного висновку.

Факт наявності реального конфлікту інтересів був визнаний самим ОСОБА_1 , про що свідчить подана ним заява про самовідвід від 01.10.2020 р.

Однак, суддею ОСОБА_1 були вжиті всі передбачені законом заходи з метою врегулювання такого конфлікту, та недопущення впливу на об`єктивність та неупередженість прийнятого рішення.

В силу положень ст.84 Закону України «Про Конституційний Суд України» Рішення Суду ухвалює:

Велика палата - за результатами розгляду справ за конституційними поданнями щодо конституційності законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим та щодо офіційного тлумачення Конституції України, а також за результатами розгляду справ за конституційними скаргами у разі відмови Сенату в розгляді справи за конституційною скаргою на розсуд Великої палати;

Відповідно до ст.88 Закону під час ухвалення рішення, надання висновку Суддя не має права утримуватися від голосування.

Рішення і висновки Суду підписують окремо судді Конституційного Суду, які голосували на їх підтримку, і судді Конституційного Суду, які голосували проти. Рішення чи висновок Суду є остаточним і не може бути оскарженим.

Суддя Конституційного Суду обов`язково підписує рішення чи висновок Суду.

Тобто, в силу Закону суддя Конституційного Суду України не має права відмовитись від голосування та зобов`язаний прийняти участь у ньому і підписати рішення.

Ні положення спеціального закону, ні загальні норми антикорупційного законодавства не містять положень щодо дій особи, в даному випадку Судді Конституційного Суду України, у разі відмови у задоволенні заяви про самовідвід, який заявлений в зв`язку з наявністю реального конфлікту інтересів.

З одного боку закон виключає прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а з іншого - зобов`язує суддю прийняти участь у голосуванні.

Існуючі положення чинного законодавства порушують визначені Європейським судом з прав людини вимоги «ясності закону» та принцип «правової визначеності», які передбачають, що закон повинен бути доступним для розуміння чітким і передбачуваним у своєму застосуванні. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення права та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій в законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

В силу положень ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Зважаючи на встановлені в ході розгляду обставини, оцінюючи досліджені докази, враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив всі передбачені законом дії щодо врегулювання конфлікту інтересів, однак у зв`язку з відмовою у задоволенні заяви про самовідвід зобов`язаний був прийняти участь у голосуванні 27.10.2020 р. при ухваленні рішення № 13-р/2020 у справі № 1-24/2020 (393/20), такі дії не можна вважати умисними, спрямованими на порушення встановленого порядку, що само по собі виключає адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпП.

Крім того, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 41-01/2/21, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді судді та Голови Конституційного Суду України, не дотримався положень ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» та 29.05.2020 р. подав щорічну декларацію за 2019 р., що містить завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 276249,09 гривень, не зазначивши відомості про земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 126 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2, право власності на яку він набув за законодавством Російської Федерації 19.07.2018 р.

Відповідальність передбачена ч. 4 ст.172-6 КУпАП наступає в зв`язку з поданням завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктами декларування у цій статті є особи, які зазначені у пункті 1, підпунктах "а" та "в" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", які відповідно до частин першої, другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Згідно з ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

ОСОБА_1 , 29.05.2020 р. подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну декларацію за 2019 рік.

В силу положень ст.46 Закону у декларації зазначаються відомості про: об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають: дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами, які можуть підтвердити або спростувати наявність у ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 126 кв.м. з кадастровим номером згідно копії Виписки з Єдиного державного реєстру нерухомості про перехід прав на об`єкт нерухомості, виданої Федеральною службою державної реєстрації, кадастру і картографії Російської Федерації 90:25:040104:507, а також вартість такого майна, що містяться в матеріалах справи є:

-витяг з Єдиного реєстру довіреностей, в якому міститься інформація про посвідчення 04.11.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алешко І.В. довіреності, що видана ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 на представництво його інтересів щодо нерухомого майна, яке знаходиться в АР Крим, у т.ч. земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 та копія відповідної довіреності. Зі змісту зазначених документів встановлено, що ОСОБА_1 уповноважував ОСОБА_4 представляти його інтереси відносно земельної ділянки за іншою адресою, ніж земельна ділянка про яку зазначено в протоколі про адміністративне правовопорушення, а саме, що розміщена в м.Ялта, смт.Кореїз, шосе Алуштинське, а не Алупкинське. Такі відмінності в адресі не були спростовані в ході судового розгляду належними доказами;

-копія Витягу з Єдиного державного реєстру нерухомості про перехід прав на об`єкт нерухомості Федеральної служби державної реєстрації, кадастру і картографії РФ № 99/2020/355830993 від 24.10.2020 р., в якому міститься інформація про реєстрацію переходу права власності 19.07.2018 р. від ОСОБА_5 у власність ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер 90:25:040104:507 за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначена копія витягу не містить відомостей про уповноважену особу, яка його підписала, підпису посадової особи та інших необхідність реквізитів для офіційних документів. Також така копія Витягу не містить інформації про підстави для проведення реєстраційних дій, а саме: укладення правочину, видання рішення уповноваженого органу, тощо.

Зазначений доказ був отриманий на запит НАЗК від Державного бюро розслідувань 05.02.2021 р. як копії матеріалів кримінального провадження № 0000862 від 30.10.2020 р., досудове розслідування у якому проводиться за фактом можливого вчинення ОСОБА_1 19.07.2018 р. протиправних дій у складі групи осіб із самовільного заняття земельної ділянки, не відведеної йому у встановленому законодавством України порядку та укладання правочину, яким він визнав повноваження у посадових осіб органів Російської Федерації на внесення записів про відчуження української земельної ділянки та внесення її до категорії тих, що підпадають під юрисдикцію РФ. Зі змісту досліджених судом доказів, які надані ДБР на запит НАЗК встановлено, що така копія витягу була отримана органом досудового розслідування від Головного редактора української редакції Радіо Свобода, який в свою чергу отримав його від громадянки РФ ОСОБА_6 , а також така копія була отримана оперативними підрозділами ДБР на виконання доручення слідчого від громадянина ОСОБА_9 . Відомості про те, що такий доказ був отриманий у спосіб, передбачений чинним законодавством, шляхом направлення запиту до відповідних державних органів Російської Федерації, в матеріалах справи відсутні, як і оригінал витягу;

-лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 09.12.2020 р. № 7-28-0,191-13052/2-20 про відсутність відомостей про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 площею 126 кв.м. в Державному земельному кадастрі.

-висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комісійної оціночно-земельної експертизи у кримінальному провадженні №0000862 №4055/21-41, відповідно до якого вартість земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 126 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 за умови оформлення в установленому законодавством України порядку станом на 31.12.2019 р. визначена в розмірі 276249,09 гривень. Однак, такий висновок в порушення вимог ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» містить відомості про вартість майна не на момент його набуття, а станом на останній день періоду, який підлягав декларуванню.

Обов`язковою умовою наявності складу адміністративного правопорушення є внесення недостовірних відомостей про майно на суму понад 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, але наданий висновок не містить інформації щодо вартості майна на момент набуття його у власність, тобто станом на 19.07.2018 р., що дає підстави визнати такий доказ неналежним. Оцінка вартості майна, зазначеного в протоколі, була проведена в межах кримінального провадження № 0000862 від 30.10.2020 р. судовими експертами без огляду предмета оцінки, на підставі інформації, отриманої з копії Витягу з Державного реєстру нерухомості про перехід права на об`єкт нерухомості Федеральної служби державної реєстрації, кадастру і картографії РФ щодо земельної ділянки за кадастровим номером 90:25:040104:507, який не завірений належним чином та не містить номеру земельної ділянки, що суперечить положенням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також положенням Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 28.10.2004 р., що свідчить про недопустимість даного доказу.

Інші докази: копія паспорта, копія Указу Президента України «Про призначення ОСОБА_1 суддею Конституційного Суду України», розпорядження Голови Конституційного Суду України від 15.05.2013 р. «Про вступ на посаду судді Конституційного Суду України», присяга судді Конституційного Суду України, розпорядження Голови Конституційного Суду України від 15.03.2018 р. «Про вступ на посаду заступника Голови Конституційного Суду України», розпорядження Голови Конституційного Суду України від 18.09.2019 р. «Про вступ на посаду Голови Конституційного Суду України», лист НАЗК від 01.10.2020 р. на адресу ОСОБА_1 про надання пояснень з приводу об`єктів нерухомості, які не зазначені в декларації, у т.ч. земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , лист ОСОБА_1 про продовження терміну надання пояснень від 07.10.2020 р., лист НАЗК від 02.10.2020 р. про необхідність надання пояснень ОСОБА_1 щодо об`єктів нерухомості, які не внесені до декларації за 2019 р., лист Керівника Секретаріату Конституційного Суду України від 07.10.2020 р про продовження терміну надання ОСОБА_1 , пояснень в зв`язку з його перебуванням у відпустці, лист Керівника Київського бюро Радіо Свобода про надання копії отриманого з Єдиного державного реєстру нерухомості про перехід прав на об`єкт нерухомості виписки Федеральної служби державної реєстрації, кадастру і картографії РФ № 99/2020/355830993 від 24.10.2020 р., протокол огляду флеш-накопичувача з відтворенням аудіо-запису телефонної розмови між журналістом «Радіо Свобода» та особою на ім`я ОСОБА_5 , який був власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , лист Головного редактора української редакції Радіо Свобода на адресу слідчого ДБР Крупці Р.О. про джерела отримання запису розмови з громадянином ОСОБА_5 та копії Витягу з Єдиного державного реєстру нерухомості про перехід прав на об`єкт нерухомості Федеральної служби державної реєстрації, кадастру і картографії РФ, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 22.12.2020 р. про надання тимчасового доступу слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000862 до речей і документів, що знаходяться у володінні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алешко І.В., що стосуються видачі ОСОБА_1 , довіреності на ім`я ОСОБА_4 04.11.2018 р., рапорт старшого оперуповноваженого в ОВС ДБР Р.Смикова на виконання доручення слідчого ДБР про отримання копії виписки з Єдиного державного реєстру нерухомості Федеральної служби державної реєстрації, кадастру і картографії РФ, не містять відомостей щодо набуття у власність земельної ділянки, про яку зазначено в протоколі, складеному уповноваженою особою НАЗК № 41-01/2/21. а також її вартості, а отже вони є неналежними в розумінні закону.

Крім того, суд ставить під сумнів можливість використання у даній справі доказів, що були надані ДБР на запит НАЗК, як копії матеріалів кримінального провадження, тобто відкриті не у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством до завершення досудового розслідування та надання їм оцінки в межах кримінального провадження уповноваженим органом.

При вирішенні питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП, суд враховує положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до ст.1 Закону тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з ст.11 Закону на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України.

Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території.

На тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Аналогічні за змістом роз`яснення про недійсність будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, вчинених з порушенням вимог Закону, надані НАЗК 01.04.2020 р. з приводу застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю в п.5 розділу ІІІ щодо декларування об`єктів нерухомості, які розміщені на тимчасово окупованих територіях.

Тобто, в силу положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» особа не набуває прав на майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо таке право не набуто у спосіб, визначений законодавством України (за нікчемним правочином), а отже зазначене майно не підлягає декларуванню відповідно до вимог Закону України «Про запобіганню корупції», що підтверджено НАЗК у своїх роз`ясненнях від 01.04.2020 р.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року встановлено, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в такому процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Диспозицією ч.4 ст.172-6 КУпАП передбачено наявність обов`язкових елементів, які повинні міститись у складі даного адміністративного правопорушення, це зокрема: подання недостовірних відомостей, такі відомості повинні бути завідомо недостовірні, тобто дії особи повинні мати умисний характер, а також відомості повинні відрізнятись від достовірних на суму більше 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження набуття ОСОБА_1 у спосіб, передбачений законом земельної ділянки АДРЕСА_2 , вартості такого майна, що впливає на наявність обов`язку його декларування, а ухвалення рішення на підставі доказів, що зібрані з порушенням вимог чинного законодавства та не містять належної інформації про обставини, викладені в протоколі, суперечить положенням як міжнародного права, так і національного законодавства.

Тобто, органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, не зібрано та не надано суду доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП та ч.2 ст.172-7 КУпАП, підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст.247, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП та ч.2 ст.172-7 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення до Київського апеляційного суду.

Суддя