Справа № 152/399/21
Провадження № 33/801/407/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , приватного підприємця, -

встановив:

Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян - сімнадцять тисяч гривень, стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн 00 коп. на користь держави.

В Постанові суду зазначено, що 23 березня 2021 року о 14 годині 30 хвилин в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » АДРЕСА_2 , будучи власником цього кафе, допустила діяльність даного суб`єкта господарювання, який обслуговує відвідувачів без нанесеного маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між відвідувачами не менше 1,5 м, чим порушила вимоги пп.14 п.2 Постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року і закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд не взяв до уваги, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №563199 від 23.03.2021 року вказано, що ОСОБА_1 своїми діями порушила вимоги постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року, однак у ньому не конкретизовано, які саме вимоги були порушені. Звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що вона є суб`єктом господарювання, а тому не є суб`єктом інкримінованого їй правопорушення. Зазначає, що в момент складення протоколу не здійснювалось обслуговування покупців.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній підстав, просила її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 23 березня 2021 року ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та, що є порушенням п. 2 пп. 14 постанови КМУ від 09.12.22020 року № 1236.

За змістом ч. 1 статті 44-3 КУпАП передбачається відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Сама норма статті 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто вона відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідіемічних правил і норм як загальнодержавних, так і виданих органами місцевого самоврядування.

В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року ( зі змінами) визначено, що карантин - це адміністративні та медико - санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року ( із змінами), карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Так, загальнодержавним нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

В редакції Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року, яка діяла на час вчинення правопорушення (23.03.2021 року) у пункті 2 було зазначено наступне:

«Залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) встановлюється зелений, жовтий, помаранчевий або червоний рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 (далі - рівень епідемічної небезпеки). 2-1. Зелений, жовтий та помаранчевий рівні епідемічної небезпеки визначаються керівником робіт з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, пов`язаної із поширенням на території України COVID-19, за результатами щоденної оцінки відповідних ознак епідемічної небезпеки. Інформація про зазначені рівні розміщується на офіційному інформаційному порталі Кабінету Міністрів України (за посиланням http://covid19.gov.ua) та веб-сайті Міністерства охорони здоров`я (за посиланням https://moz.gov.ua ). 2-2. Зелений рівень епідемічної небезпеки, який дає змогу переглянути підходи до протиепідемічних обмежень в бік пом`якшення, встановлюється одночасно на всій території України у разі досягнення таких ознак епідемічної небезпеки: рівень захворюваності на грип та гостру респіраторну вірусну інфекцію на території не менш як 13 регіонів України не перевищує 50 відсотків епідемічного порогу, встановленого для відповідного регіону згідно з Порядком організації проведення епідеміологічного нагляду за грипом та гострими респіраторними вірусними інфекціями, заходів з готовності в міжепідемічний період і реагування під час епідемічного сезону захворюваності на грип та ГРВІ, затвердженим Міністерством охорони здоров`я; коефіцієнт виявлення випадків інфікування COVID-19 (методом полімеразної ланцюгової реакції та експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2) становить менш як 5 відсотків».

Тобто пункт 2 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року (в редакції на момент складення протоколу) не містить підпункту 14, на який є посилання в протоколі. Оскільки безпосередньо саме норма нормативно-правового акту встановлює об`єктивну сторону правопорушення, тому в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно ОСОБА_1 , не розкрита суть інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Згідно вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 563199 від 23.03.2021 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), (ст. 254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, послався на протокол, який не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, не містить опису об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, містить посилання на неіснуючу норму правового акту.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, розглядаючи справу, та приймаючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, суд першої інстанції не зважив, що у протоколі міститься посилання на невідповідний пункт постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року та самостійно змінив кваліфікацію дій ОСОБА_1 (зазначив п. п. 12 п. 3 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року), тим самим вийшов за межі своїх повноважень, перебрав на себе функцію обвинувачення, що є неприпустимим.

Таким чином, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення невірно кваліфіковано дії ОСОБА_1 , вказане неправильне посилання на конкретну норму закону щодо дотримання вимог в умовах карантину, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності, - приходжу до висновку про скасування постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП слід закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення в діях останньої.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст 44-3, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Постановою КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Т. М. Шемета