Справа № 149/195/21
Провадження № 33/801/410/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені адвокатом Поворознюком Борисом Миколайовичем, на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-4, ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-4, ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП та відповідно до ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 18.01.2021 о 19:00 год. по вул. Монастирська в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Opel Combo, номерний знак НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Після чого залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п. п. 2.10 а, в, 13.1 ПДР України.

Крім того, 18.01.2021 о 19:00 год. по вул. Монастирській в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_1 вживав алкогольні напої після ДТП з його участю, від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2,5 та п. 2.10 «є» ПДР України.

Не погодившись з постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року, адвокат Поворознюк Б. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, посилаючись не недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні будь які докази причетності ОСОБА_1 до вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-4, ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП. Натомість суд першої інстанції дійшов до висновку про причетність ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди лише на підставі одних показань потерпілого ОСОБА_2 . Вказує, що сам лише факт належності йому на праві власності автомобіля Opel Combo, д. н. з НОМЕР_2 , не є беззаперечним доказом того, що саме він керував автомобілем у час, який зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, і це при тому, що він надавав докладні пояснення про особу, якій раніше передав автомобіль. У справі відсутні докази того, що наявні на автомобілі Opel Combo, д. н. з. НОМЕР_2 , технічні пошкодження утворились внаслідок зіткнення із автомобілем KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 . Відповідна експертиза із даного питання поліцією не була призначена та не проведена. Отже вважає, що інспектор поліції у межах наданих йому повноважень відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП не зібрав та не долучив до матеріалів справи доказів, які б доводили його вину, а суд за відсутності відповідних доказів прийняв незаконне рішення.

Крім того, зазначає, що підставою для проведення його огляду на стан сп`яніння стала ДТП, яка відбулась 18.01.2021 о 19:00 год., однак працівниками поліції було запропоновано пройти вказаний огляд лише на наступний день 19.01.2021 об 11:25 год., тобто пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Також вказує, що диспозицією ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за фактичне вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі, або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, а не за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Із матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення серії ПДР 18 № 449911 від 19.01.2021 та направлення на огляд на стан сп`яніння слідує, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Отже доказів вживання та фактичного перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять.

В судовому засіданні захисник Поворознюк Б. М. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_2 суду пояснив, що є власником автомобіль KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_3 . Так, 18.01.2021 року йому знайомі повідомили, що його автомобіль пошкоджено. Прийшовши до місця знаходження транспортного засобу він побачив на своєму автомобілі механічні пошкодження. Також на автомобілі була залишена записка із вказівкою на транспортний засіб, який вчинив ДТП і покинув місце ДТП. Записка є в матеріалах справи. Записку написала його сусідка, яка в цей час знаходилася біля будинку і бачила всі події. Потерпілий викликав працівників поліції, які встановити транспортний засіб і особу, що скоїла ДТП - ОСОБА_1 .. Останній намагався з зв`язатися з потерпілим для мірного врегулювання ситуації, просив забрати з поліції заяву. Проте узнавши суму завданої шкоди зайняв протилежну позицію повідомивши, що запросив адвоката. Потерпілий звернувся до страхової компанії, яка погодилася виплатити страхову суму, проте ця сума не покриває завдані збитки. Зазначив, що ОСОБА_1 вводить суд в оману, вказуючи на сторонню особу, що нібито перебувала за кермом його автомобіля. Переховується від слідства, з метою уникнення відповідальності. Заявив клопотання допитати в судовому засіданні свідка, яка бачила подію ДТП і написала йому записку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду повідомила, що число, коли сталася подія, вже не пам`ятає. В той день була на вулиці біля будинку де проживає по АДРЕСА_2 . Автомобіль зіткнувся з автомобілем її сусіда ОСОБА_4 , який був припаркований біля будинку. Вона запам`ятала цей автомобіль і одразу пішла додому записати його данні, а потім записку залишила на автомобілі сусіда.

Заслухавши пояснення захисту, пояснення потерпілого, свідка, дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляція не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

За встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були досліджені під час розгляду адміністративного матеріалу судом першої інстанції, підтверджуються поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 2.10. ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до диспозиції ст. 122-4 КУпАП відповідальність настає у разі залишення водіями транспортних засобів місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Тобто, виходячи із диспозиції даної статті слідує, що для кваліфікації дій правопорушника за даною статтею, необхідною умовою є наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлення особою, що притягується до адміністративної відповідальності, причетності до неї та умисел вказаної особи на залишення дорожньо-транспортної пригоди.

Аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані міськрайонним судом за ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, оскільки він для забезпечення безпеки дорожнього руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не урахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив наїзд на інший транспортний засіб, в результаті чого автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження. Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 негайно не зупинив транспортний засіб і не залишився на місці пригоди.

Крім того, після ДТП 18.01.2021 року о 19:00 год. по вул. Монастирській в м. Хмільник Вінницької області з його участю, ОСОБА_1 вживав алкогольні напої, в подальшому від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку.

Частиною 4 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

При цьому, законодавством не передбачено конкретних часових меж для заборони вжиття алкоголю після ДТП. Передбачено заборону вжиття алкоголю до прибуття працівників поліції.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису, що міститься в матеріалах справи на диску DVD-R 4.7GB/120MIN 16х (а.с.22) на другому відеофайлі 0000000_20841_0025, встановлено, що ОСОБА_1 не заперечує факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, проте відмовляється проходити огляд на стан сп`яніння посилаючись на те, що працівники поліції не спіймали його в такому стані під час знаходження за кермом автомобіля.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 449911 встановлено, що 19.01.2021 о 01 год. 25 хв. у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота.

Для спростування факту вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляду на стан сп`яніння, проте ОСОБА_1 відмовився пройти такий огляд в присутності двох свідків.

Як визначено в п. 2.10 "є" Правил дорожнього руху, до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідно до п. 2.5 вказаних Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого, сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи захисту, що законодавцем не передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, як це зазначено у протоколі, а за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

Відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП настає за сам факт вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду, і не передбачає обов`язкового встановлення стану алкогольного сп`яніння, що вимагається ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проте, на думку апеляційного суду, є вірними дії працівників поліції щодо пропозиції водію транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння, надавши останньому право спростувати факт вживання ним алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, об`єктивно встановити стан сп`яніння водія на момент керування транспортним засобом до ДТП та приїзду поліції не являється можливим. Тобто в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та виключається склад за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно встановити наявність об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, то об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у вживанні водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

За ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Захист посилається на те, що під час спілкування з працівниками поліції, що зафіксовано відеозаписом з нагрудної камери поліціанта, ОСОБА_1 вказав на те, що не перебував за кермом транспортного засобу, а його автомобілем керувала інша особа - його знайомий, а тому відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки працівники поліції не перевірили надану ОСОБА_1 інформацію.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи захисту, оскільки ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, який не вибував поза волі останнього. Ні працівникам поліції, ні під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 не надав повну інформацію про особу, що керувала його транспортним засобом на час скоєння інкримінованих йому правопорушень, на підставі якої цю особу можливо було б ідентифікувати.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, в ході розгляду справи судом першої інстанції встановлені обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-4, ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП. З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Суд апеляційної інстанції не знайшов підтвердження доводів апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи судом першої інстанції, а порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості апелянта у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень, відсутні.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а відтак постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 251, 268, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені адвокатом Поворознюком Борисом Миколайовичем, залишити без задоволення.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-4, ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко