Справа № 351/259/21
Провадження № 33/4808/338/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кошман І.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Кошман І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає у АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 01.02.2021року близько 01:05год. в с. Вовчківці на автодорозі Н-10 188км+1800м керував транспортним засобом марки "ВАЗ 2108" номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник адвокат Кошман І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Вважає, що висновки суду не підтверджуються сукупністью належним та допустимих доказів, які було досліджено судом першої інстанції.

Стверджує, що відеозаписи, долучені до матеріалів справи неможливо вважати неналежним та допустимим доказом, оскільки вони не відтворюють факт вчинення особою адміністративного правопорушення. За допомогою відеозаписів неможливо встановити чи перебував ОСОБА_1 в стані алкогольного чи будь якого іншого сп`яніння. На місці зупинки водію не пропонувалось пройти огляд на сп`яніння як того вимагає відповідна Інструкція, а водія доставили службовим автомобілем на АЗС «АМІС», який знаходиться в с. Тулуків Коломийського району. Окрім того, працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер».

Вказує на те, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, що є грубим порушенням норм права та Конституції України.

Апелянт вказує на те, що свідки зазначені в протоколі, не допитувались в суді, а тому їх письмові пояснення не можна вважати належними та допустимими доказами у справі.

Захисник Кошман І.В. звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом.

Вважає, що працівником поліції було порушено процедуру проходження водія огляду на стан сп`яніння, що дає підстави вважати протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом у справі.

Апелянт звертає увагу на те, що суд залишив позо увагою той факт, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була незаконною, оскільки він не порушував ПДР, а тому підстав для його огляду на стан сп`яніння у працівників поліції не було, та їх вимоги були неправомірними. Вважає, що працівники поліції можуть зупинити транспортний засіб, тільки коли є факт правопорушення.

Захисник Кошман І.В. зазначає, що в матеріалах справи відсутній акт огляду водія, який складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, та в якому обов`язково зазначаються ознаки сп`яніння водія.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, оскільки сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи.

Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисник адвокат Кошман І.В. підтримали вимоги апеляційної скарги і просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи захисника адвоката Кошман І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 які підтримали вимоги апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції вказав, що вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку є належними та допустимими.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №196316 від 01.02.2021 року, складеного о 03.00 годині 01.02.2021 року, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 01.02.2021року близько 01:05год. в с. Вовчківці на автодорозі Н-10 188км+1800м керував транспортним засобом марки "ВАЗ 2108" номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Оліградською Л.Р., підписаний уповноваженою особою, що оформила протокол та свідками із зазначенням їх адрес проживання.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у м. Снятин, ознайомлено зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення.

У ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія та тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами не видавався.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу про адміністративні правопорушення та надання письмових пояснень з приводу висунутого обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а також відмовився від отримання копії протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та інші.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності звинувачується у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання захисника адвоката Кошман І.М. на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено не на місці зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ..

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства уповноважена особа самостійно визначає місце складання протоколу про адміністративне правопорушення за наявності відповідних правових підстав. Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на притягнення особи до адміністративної відповідальності встановленому законом порядку. Протокол про адміністративне правопорушення може бути складено безпосередньо після вчинення правопорушення на місці його вчинення або в іншому місці після проходження певного часу з моменту вчинення правопорушення.

Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи про те, що працівники поліції зобов`язані запропонувати пройти огляд на стан сп`яніння водію транспортного засобу на місці зупинки транспортного засобу.

Зокрема, відповідно до вимог ст.266 огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. Діючий закон не містить вимоги про проведення огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу на місці зупинки транспортного засобу. Зі змісту вимог щодо порядку проведення такого огляду вбачається, що поліцейський самостійно визначає місце проведення такого огляду в залежності від наявних умов (темна пора доби, погодні умови і т.і ) з метою забезпечення вимог закону щодо участі свідків та складання відповідних процесуальних документів.

Діючим законом не передбачено вимог щодо обов`язкового проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та складання протоколу на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

З вищевказаних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, а також відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Вищевказані дані відеозапису свідчать про безпідставність доводів апелянта про те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння і ОСОБА_1 не пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер».

Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечував , що дійсно за відсутності в нього права керування транспортним засобом, за проханням своїх родичів, поїхав на автомобілі, оскільки треба було їхати полем і на невелику відстань та був зупинений працівниками поліції, які, пропонуючи йому пройти відповідний огляд на стан сп`яніння, не роз`яснили йому правові наслідки його відмови.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника адвоката Кошман І.В. стосовно відсутності акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів в матеріалах справи.

Відповідно до Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3) вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння пропонувалось пройти у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. В акті огляду зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що свідки засвідчили своїми власноручними підписами.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться працівником поліції у присутності двох свідків з використанням спеціальних технічних засобів або в закладах охорони здоров`я.

Отже, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Вимоги ст.266 КУпАП щодо наявності двох свідків під час проведення відповідного огляду на стан алкогольного сп`янінням стосуються саме проведення огляду поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів і наявність вказаних свідків не є обов`язковою при відмові водія від проходження такого огляду, оскільки факт відмови водія пройти відповідний огляд повинен бути доведений сукупністю доказів, які оцінуються судом за своїм внутрішнім переконанням.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, з якого слідує, що ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння в медичному закладі КНП ПНЦ ІФОР (а.с.5), у відповідності до якого ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду.

В матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відповідності до яких вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків при огляді на стан сп`яніння ОСОБА_1 за допомогою приладу Драгер, від проведення огляду правопорушник відмовився, а також відмовився їхати в медичний заклад для проведення відповідного огляду лікарем-наркологом, про що останні засвідчили власноручним підписом.

Зі змісту вищевказаних письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.4), які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що вони підтверджують, що в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою технічного приладу Драгер та в медичному закладі охорони здоров`я.

Судом першої інстанції були прийнято заходи щодо допиту даних свідків у судовому засіданні, однак зазначені свідки в судове засідання не з`явились.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні і посилання на їх письмові показання порушує принцип безпосередності, відповідно до якого суд може послатися на показання свідків, які допитувались безпосередньо судом.

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Зі змісту апеляційної скарги адвоката Кошман І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , вбачається, що вона не погоджується із діями працівників поліції, оскільки останні порушили встановлений законом порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння та вважає протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції неналежними та недопустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі сукупності доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказане правопорушення є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі.

З долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції. вбачається, що водій ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер поліцейським або в медичному закладі відмовився.

Апеляційний суд вважає, що наявні відеоматеріали дозволяють встановити факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки ними зафіксовано як останній на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі відмовляється в категоричній формі.

Вищевказані відеозаписи обґрунтовано визнані судом належним та допустимим доказом, оскільки вони були отримані у встановлений законом спосіб за допомогою нагрудних відео реєстраторів працівників поліції стосуються обставин вчиненого правопорушення та повністю узгоджуються із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кошман І.В. про те, що незаконні дії працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 свідчать про недопустимість доказів, які були отримані ними щодо вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що навіть у разі, якщо працівники поліції без достатніх правових підстав зупинили транспортний засіб, яким керує особа з явними ознаками сп`яніння, то вони з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, повинні прийняти заходи для того, щоб пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів свідчить про те, що у ОСОБА_1 були відсутні обставини, які свідчать про те що він діяв в умовах крайньої необхідності , необхідної оборони або в стані неосудності.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас, накладаючи на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, суддя місцевого суду не перевірив доводи правопорушника про те, що він не отримував посвідчення водія і не має спеціального права, чим допустив неповноту з`ясування обставин справи і неправильно застосував норму матеріального права.

З метою перевірки наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами, апеляційним судом було надіслано запит щодо надання інформації стосовно того чи видавалось посвідчення водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На адресу апеляційного суду було надіслано інформацію Національної поліції України Департаменту патрульної поліції УПП в Івано-Франківській області відділу адміністративної практики за № 9831/41/20-21 від 27.05.2021 року стосовно того, що громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія станом на 26.05.2021 року не видавалась

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до визначення терміну у п.1.10 Правил дорожнього руху водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Отже, за змістом вказаних норм стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами до особи, яка його не має, не може бути застосовано.

Окрім того, вказаною постановою суду з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

В суді апеляційної інстанції адвокат Кошман І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить також скасувати постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2021 року щодо нього скасувати, оскільки судом безпідставно стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в користь держави.

Свої вимоги захисник адвокат Кошман І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , мотивує тим, що суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_1 судовий збір, оскільки він є інвалідом першої групи та відповідно п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, при цьому додано до матеріалів справи довідку Міністерства охорони здоров`я України серії 12 ААБ №163564, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має першу «Б» групу інвалідності з 01.09.2019 року. Інвалідність ОСОБА_1 встановлено до 01.10.2022 року.

Таким чином, на день розгляду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього стягнення та судового збору на користь держави 26.04.2021 року ОСОБА_1 є інвалідом першої «Б» групи, а отже на момент ухвалення постанови суду звільняється від стягнення судового збору.

Положення п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно фотокопії довідки Міністерства охорони здоров`я України серії 12 ААБ №163564, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має першу «Б» групу інвалідності з 01.09.2019 року до 01.10.2022 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення з ОСОБА_1 судового збору є обґрунтованими, оскільки на момент ухвалення постанови суду ОСОБА_1 був особою з інвалідністю першої «Б`групи.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

У зв`язку з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова судді місцевого суду - зміні як така, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Кошман І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2021 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, змінити та виключити з постанови застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік та стягнення судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп. на користь держави.

Звільнити ОСОБА_1 на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору.

В іншій частині постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв