Справа № 344/92/21
Провадження № 33/4808/318/21
Категорія ст. 44-3 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Устінського А.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого приватним підприємцем,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривні, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 24.12.2020 року о 00.58 год. в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 будучи власником закладу ІНФОРМАЦІЯ_2, порушив правила щодо карантину людей, а саме не вжив заходів та не припинив роботу закладу ІНФОРМАЦІЯ_2, чим порушив вимоги п.п.12 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020р. та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду винесена з порушенням норм чинного законодавства.

Апелянт вказує на те, що в порушення вимог КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не додано відео з нагрудної камери ВМ013355, ZM0226, хоча в самому протоколі зазначено, що відео додано до протоколу.

ОСОБА_1 звертає увагу на те, що копія протоколу йому не була вручена, а оригінал і його копія протоколу знаходяться в матеріалах справи, що свідчить про грубе порушення вимог КУпАП. Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про вручення йому копії протоколу та ознайомлення його зі змістом протоколу є правовою підставою для повернення матеріалів для належного оформлення, оскільки свідчить про істотне порушення права на захист.

Таким чином, апелянт вважає, що процедура оформлення матеріалів справи проведена з порушенням вимог КУпАП, до матеріалів справи не додано докази, які зазначені в протоколі.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження того, що на момент складання протоколу він був суб`єктом господарювання та здійснював підприємницьку діяльність в даному закладі.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що заклад «ІНФОРМАЦІЯ_2» не порушував умов карантину і працював до 23 години.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив і не просив відкласти розгляд справи, незважаючи на те, що суд приймав заходи щодо забезпечення його участі у судовому засіданні апеляційної інстанції.

В той же час, захисник адвокат Устінський А.В. просив розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки останній повністю йому довіряє представництво своїх інтересів.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що участь ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Устінський А.В. підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки матеріали справи складені з порушенням вимог законодавства та відсутні допустимі, належні та достатні докази, які доводять вчинення адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.44-3 КУпАП за його відсутності. При цьому судом зазначено, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції було ухвалено судом з грубим порушенням права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист і підлягає скасуванню.

Так, відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Даних у суду про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи у суду були відсутні. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що копія протоколу про адміністративне правопорушення взагалі не була вручена ОСОБА_1 , що свідчить про те, що він не був обізнаний про те, що у встановленому законом порядку притягається до адміністративної відповідальності і стосовно нього в провадженні суду знаходиться відповідна справа.

З метою забезпечення права ОСОБА_1 апеляційним судом було поновлено доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду та поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Подібне застереження означає, що виведення у законодавстві країн-учасниць з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень і віднесення їх до юрисдикції інших органів, що може означати визнання національним законодавцем таких проступків адміністративними, для Європейського Суду не матиме значення.

Визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється Європейським Судом не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та інші.

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні, вказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, до яких відноситься право знати у якому правопорушенні її звинувачують.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до виписаних у ст.ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що копія протоколу про адміністративне правопорушення не була вручена ОСОБА_1 .

Зокрема, обидва екземпляри протоколів про адміністративне правопорушення (оригінал та його копія) знаходяться в матеріалах справи, що свідчить про грубе порушення вимог ч.2 ст.254 КУпАП (а.с.1-2).

В той же час, вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 278 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен був вирішити питання про те, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП обов`язок вручити протокол про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності покладається на відповідний орган, який складав протокол.

Факт навмисної відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення повинен бути доведений органом( посадовою особою), який складав протокол.

Зокрема, якщо недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від отримання протоколу про адміністративне правопорушення.

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про вручення копії протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та ознайомлення зі змістом протоколу є правовою підставою для повернення матеріалів для належного оформлення, оскільки свідчить про істотне порушення права на захист.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР №177078 від 24.12.2020 року відсутні дані проте, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав його копію, що свідчить про істотне порушення права на захист.

Враховуючи стадію, на якій знаходиться розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для повернення протоколу для його належного оформлення та забезпечення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Враховуючи сутність і характер адміністративного правопорушення, суворість можливого стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та інші.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно абз. 16 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» `карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на усій території України з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211» внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», згідно яких назва постанови викладена в редакції: Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2».

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №177078 від 24.12.2020, ОСОБА_1 , будучи власником закладу ІНФОРМАЦІЯ_2, 24.12.2020 року о 00.58 год. в АДРЕСА_2 , порушив правила щодо карантину людей, а саме не вжив заходів та не припинив роботу закладу ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги п.п.12 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020р. та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

В протоколі зазначено, що правопорушенням не заподіяно матеріальної шкоди, свідків та потерпілих не зазначено. Зазначено, що пояснення ОСОБА_1 по суті правопорушення надано на окремому аркуші.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від підпису у відповідних графах протоколу, зокрема щодо ознайомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 його прав і обов`язків, передбачені статтею 268 цього Кодексу та ст.63 Конституції України та повідомлення про розгляд справи у Івано-Франківському міському суду.

Окрім того, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від отримання другого примірника протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, до нього додається відео з нагрудної камери ВМ013355, ZM0226, що не відповідає дійсності, оскільки матеріали справи не містять відповідного доказу.

Факт навмисної відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення повинен бути доведений органом( посадовою особою), який складав протокол.

Зокрема, якщо недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Разом з тим, матеріали справи не містять даних, які дозволяють встановити, що саме внаслідок процесуальної поведінки ОСОБА_1 працівники поліції не вручили йому копію протоколу про адміністративне правопорушення.

Диспозицією ч.1 ст.44-3 КУпАП в редакції, чинній на момент вчинення вказаного в протоколі правопорушення, передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Натомість, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 21.11.2020, статтю 44-3 доповнено частиною другою такого змісту: «перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно».

Згідно ст.94 Конституції України Закони стають обов`язковими та набувають законної сили негайно після офіційного прийняття й опублікування тексту закону, якщо інше не передбачено самим законом. При цьому, набуття законом чинності означає, що із цього моменту ним повинні керуватися, виконувати його й дотримуватися всі юридичні та фізичні особи.

Відповідно до вимог ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, що пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог п п.п.12 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року «робота після 23-ї та до 7-ї години, із забороною проведення розрахункових операцій після 22-ї години, суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос і діяльності після 23-ї години 31 грудня 2020 р. до 1-ї години 1 січня 2021 року».

Згідно ст. ст. 280, 283 КУпАП постанова судді в справі про адміністративне правопорушення повинна бути законною й обґрунтованою.

Постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 цим нормам закону не відповідає, оскільки суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізувавши їх зміст, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції не навів докази, які спростовують твердження ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, зі змісту письмових показань ОСОБА_1 (а.с.4) вбачається, що на час проведення перевірки працівниками поліції заклад ІНФОРМАЦІЯ_2 23.12.2021 року працював до 23 години. Пізніше до закладу попросився невідомий чоловік, хоча останнього попередили про закриття закладу, та про те, що в закладі проводиться прибирання і ревізія. Однак, невідома особа попросилась погрітися, оскільки на вулиці було холодно. Через деякий час прийшов друг незнайомої особи і за ним зайшов працівник поліції, який склав протокол. ОСОБА_1 в поясненнях зазначив, що заклад не порушує і не порушував умов карантинних обмежень. Пояснення ним було написано власноручно.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України")

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Разом з тим, детальний аналіз матеріалів справи свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні достатні та належні докази, які підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні достатні дані, які дозволяють встановити вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки протокол містить тільки формулювання обвинувачення у вчиненні правопорушення, виконання процесуальних дій, щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про процесуальні права, зміст обвинувачення. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено, однак не підписано правопорушником.

Всупереч зазначеному в протоколі про адміністративне правопорушення про додавання до протоколу відеозаписів з нагрудної камери ВМ013355, ZM0226, зазначені відеозаписи не були долучені до протоколу.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допускаючи упередженість, не перевірив висунуте ОСОБА_1 обвинувачення з точки зору його доведеності сукупністю доказів та прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення.

Так, при ухваленні рішення по справі судом не було надано належної оцінки відсутності зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР № 177078 від 24.12.2021 року відеозаписів з нагрудної камери ВМ013355, ZM0226 та прийнято постанову суду без з`ясування обставин у справі.

Вищевказані обставини свідчать про те, що суд перш інстанції формально підійшов до розгляду справи та взагалі не досліджував докази по справі.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявне лише письмове пояснення ОСОБА_1 (а.с. 4) та чек, відповідно до якого в барі було зроблено заказ №Ф00002008 від 24.12.2020 року о 00 год.38 хв. на каву з молоком та віскі, без зазначення вартості вказаного замовлення. (а.с.3)

Однак, вищевказаний чек не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки в матеріалах справи відсутні дані, які дозволяють встановити обставини за яких він був отриманий, а сам чек не містить інформації, яка дозволяє встановити його причетність до закладу ІНФОРМАЦІЯ_2 та наявність причинного зв`язку із висунутим обвинуваченням у вчинені правопорушення.

Жодних пояснень свідків чи особи, яка перебувала 24.12.2020 року о 00.58 год. в АДРЕСА_2 , в закладі ІНФОРМАЦІЯ_2, робота якого не була припинена після 23 години, матеріали справи не містять.

В матеріалах справи також відсутні рапорт працівника поліції який здійснював перевірку дотримання роботи закладів та порушення в АДРЕСА_2 , правила щодо карантину людей, а саме не вжито заходів та не припинення роботу закладу ІНФОРМАЦІЯ_2, чим ОСОБА_1 було порушено вимоги п.п.12 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020р. та вчинено правопорушення, передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Матеріали справи не містять даних, які дозволяють встановити, що ОСОБА_1 взагалі може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Проаналізував сукупність досліджених доказів, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які спростовують доводи ОСОБА_1 про його невинуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази не дозволяють прийти до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП та вчинення ним порушення вимоги п.п.12 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020р. та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно до ст.7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судове рішення про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За обставин викладених вище, апеляційний суд вважає недоведеним вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, ст. ст. 251, 280, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2021 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.44-3 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв