Провадження №3/463/132/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С. І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1

за ст. 130 ч. 1 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення про те, що гр. ОСОБА_1 , керуючи автотранспортним засобом Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 18.11.2020 о 05.35 год. в м. Львові на вул. Дж. Вашингтона, 5-Б з ознаками наркотичного сп`яніння відмовився від проходження медичного огляду, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, скерував до суду письмові пояснення, згідно яких вину довірителя у вчиненні інкримінованого правопорушення заперечує. Зокрема, працівниками поліції порушено процедуру проходжень медичного огляду і ними не складалось відповідного направлення, а свідки правопорушення підписувались у пустому бланку для пояснень. Крім того, ОСОБА_1 не мав наміру відмовлятись від проходження медичного огляду, однак натомість його схилили до такої відмови працівники поліції. В такому випадку, а також враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, вважаю можливим розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

Розглянувши матеріали справи, вважаю, що в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід відмовити виходячи з наступного.

З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП, полягає в тому числі у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Згідно п. 2 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008р. (даті Порядок), огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначаєтьсяІнструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1452/735 від 09.11.2015р.

Відповідно до п. 12 Розділу ІІ цієї Інструкції, У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Доводи захисника, а також фактичні обставини даної справи вимагають від судді здійснити її розгляд згідно з приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якому йдеться про таке: «при висуненні ... будь-якого кримінального обвинувачення проти нього кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом...».

У справі Тейксейра де Кастро проти Португалії (рішення від 09.06.1998 року в п. 38 Європейський суд з прав людини зазначив, що підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів, або особи, які діють за їх вказівкою не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.

У справі Ваньян проти Росії (№ 53203/99, §§ 45-50 від 15 грудня 2005 року) Суд пішов далі і визнав, що питання про провокацію може бути актуальним навіть тоді, коли операція, про яку йде мова, була проведена фізичною особою, що виступала в якості таємного агента, але фактично вона була організована і контролювалася поліцією.

Також, у своєму широкому прецедентному праві з цього питання Суд розробив критерії, для того, щоб розрізняти провокацію, що порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, від допустимої поведінки при використанні законних таємних методів під час кримінальних проваджень. Хоча неможливо знизити різноманітність ситуацій, які можуть виникнути в цих умовах, для того, щоб спростити контрольний список критеріїв, для розгляду Судом скарг про провокацію, розроблено два критерії: матеріальний і процесуальний аспекти щодо підбурення. Відповідні критерії, що визначають розгляд справи Судом в цьому питанні, викладені в справі Баннікова проти Росії (№ 18757/06, §§ 37-65, від 4 листопада 2010 року). Вони були недавно узагальнені у справі Матановіч проти Хорватії (№ 2742/12, §§ 123-135, від 4 квітня 2017 р.).

Крім того, під час прийняття рішення про те, чи було розслідування «пасивним», Суд визначається з причинами, що лежать в основі прихованої операції, зокрема: чи були об`єктивними підозри, що заявник причетний до злочинної діяльності, або був схильним до скоєння злочину, до того, як був спровокований поліцією (див. Фюрч (Furcht) проти Німеччини, № 54648/09, § 51, від 23 жовтня 2014 р.), Також, Суд оцінює поведінку органів, що здійснювали цю операцію, зокрема, чи здійснювали органи вплив на заявника, для того, щоб спровокувати вчинити злочин, який би інакше не було скоєно, для того, щоб було можливо встановити факт скоєння злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування (див. згадане вище Раманаускас, § 55, Фюрч, згадане вище, § 48; Морарі проти Республіки Молдова, № 65311/09, § 31, від 8 березня 2016 року, і Матановіч, процитоване вище, § 123).

Нарешті, практика Суду виходить з ідеї про те, що тягар доведення того, що підбурення не було, покладається на обвинувачення, за умови, що заяви відповідача не є абсолютно неймовірними. На практиці відсутність формальних підстав на проведення таємних заходів та контролю ними можуть перешкоджати звільненню органів влади від зазначеного тягаря (там само, § 48 і справа Раманаускас, згадана вище, §§ 70-71).

Вказану практику суддя застосує у цій справі.

Зокрема, при розгляді цієї справи суддя буде намагатися, в першу чергу, визначити на основі наявного матеріалу, чи було б скоєно правопорушення без втручання органів влади, тобто чи було розслідування «пасивним». Під час прийняття рішення про те, чи було розслідування «пасивним», суддя ознайомиться з причинами, що лежать в основі прихованої операції, зокрема: чи були об`єктивними підозри, що ОСОБА_1 причетний до вчинення правопорушення, або був схильним до його скоєння, до того, як був зупинений поліцією, а також поведінку органів, що здійснювали цю операцію, зокрема, чи здійснювали органи вплив на ОСОБА_1 , для того, щоб спровокувати вчинити правопорушення, який би інакше не було скоєно, для того, щоб було можливо встановити факт скоєння правопорушення, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

Надавши правову оцінку аргументам сторони захисту щодо провокації правопорушення суддя тим самим забезпечить гарантії, передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Згідно оглянутого в судовому засіданні відеозапису обставин події, причиною зупинки ОСОБА_1 стало порушення ним вимог ПДР України. Отже, безпосередні дані про перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння не були підставою для ініціювання провадження. В подальшому виявилось, що у нього також відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Будучи таксистом ОСОБА_1 виїхав на замовлення клієнта. На запитання працівників поліції пояснив, що вживав енергетик та крім цього, перебуває у виснаженому стані через сімейні обставини. Всі розпорядження та вимоги працівників поліції ОСОБА_1 виконав, поводився адекватно.

Незважаючи на такі обставини працівники поліції в кінцевому були категоричними у своїх вимогах пройти медичний огляд, хоча, як вбачається, їхні аргументи про перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння переконливими назвати важко.

Отже, розслідування не було «пасивним», причини, які лежать в основі вимоги про проходження медичного огляду не є абсолютно ймовірними, а відтак, матеріальний аспект справи свідчить про те, що працівники поліції скоріш «ініціювали» правопорушення, а не «приєднались» до нього. Саме поведінка працівників поліції, а не ОСОБА_1 була визначальною для вчинення правопорушення відмови від проходження медичного огляду.

Далі суддя розгляне процесуальний аспект провокації правопорушення.

Вбачається, що працівники поліції практично переконали ОСОБА_1 пройти медичний огляд. Останній мав намір залишити автомобіль на місці зупинки та прослідувати до медичного закладу.

З іншої сторони, ОСОБА_1 не висловлював безпосередньої згоди про проходження медичного огляду, однак, слід визнати, що він і не відмовлявся від його проходження.

Відповідно до п. п. 3, 4 Розділу ІІІ згаданої вище Інструкції, огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. В свою чергу, за змістом п. 8 Розділу ІІІ Інструкції, метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення не будь-яких речовин, а лише тих, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Разом з тим, працівники поліції почали переконувати його в недоцільності такого огляду, оскільки результати тестування «поза всяким сумнівом» будуть позитивні, навіть якщо наркотичні речовини вживались більш як місяць тому.

Вказане виглядає як мінімум дивним, оскільки метою огляду як зазначено вище є встановлення факту перебування особи в стані сп`яніння, а не встановлення наявності в крові наркотичних речовин. З іншої сторони, взагалі невідомо якими саме аргументами керувався працівник поліції, не будучи медичним працівником, роблячи твердження, що особа місяць часу могла перебувати в стані наркотичного сп`яніння.

Отже, процесуальний аспект провокації правопорушення також свідчить про те, що працівники поліції скоріш «ініціювали» правопорушення, а не «приєднались» до нього, оскільки фактично, працівники поліції замість лікарів зробили висновок про перебування особи в стані наркотичного сп`яніння.

Таким чином, вважаю, що саме з боку працівників поліції мав місце вплив на ОСОБА_1 та схиляння його до вчинення адміністративного правопорушення, оскільки по суті, останній відмовився від проходження медичного огляду лише після того, як його було переконано в доцільності такої відмови.

Враховуючи зазначене, приходжу до висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю, оскільки в його діях відсутні подія та склад інкримінованого правопорушення, а складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП обумовлено виключно діями працівників поліції.

Керуючись ст.ст. 9, 130, 247, 280, 283, 284, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Леньо С. І.