Справа № 455/350/21
Провадження № 3/455/194/2021
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2021 року м.Старий Самбір

Суддя Старосамбірського районного суду Львівської області Кушнір А.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Борисенко В.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли з Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, який раніше до адміністративної відповідальності не притягався (зі слів),

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП),

роз`яснивши особі, яка притягається до адміністративної відповідальності положення ст.63 Конституції України та права, передбачені ст.268 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №099552 від 13.03.2021, складеного поліцейським ВРПП №2 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області сержантом поліції Гриником В.Б., зазначено, що 13.03.2021 о 21.05 год. в м.Старий Самбір, по вул.Лева Галицького, 25, Самбірського району Львівської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Subaru Forester», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Результат позитивний 1,79 %о.

Даним протоколом констатовано, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України і такі його дії кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 провину не визнав та просив закрити провадження у справі щодо нього за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Пояснив, що 13.03.2021 він разом з ОСОБА_2 їхали автомобілем у м.Старий Самбір. Під час руху, по вул.Л.Галицького, його зупинили працівники поліції за порушення ним правил дорожнього руху, а саме за перетин суцільної лінії дорожньої розмітки та склали відносно нього постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, із якою він погодився та оплатив в подальшому штраф. Під час зупинки, працівники поліції також запропонували йому пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестера «Драгер», хоча жодних ознак алкогольного сп`яніння у нього не було. Він погодився пройти тест на місці, оскільки не вживав алкоголь. Після продуття алкотестера працівник поліції повідомив його, що результат тесту позитивний, отже він перебуває у стані алкогольного сп`яніння і тому на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, з чим він ( ОСОБА_1 ) категорично не погодився та запропонував їхати в лікарню для проходження медогляду, але працівники поліції йому відмовили у цьому. Після цього, працівники поліції запросили його у свій службовий автомобіль де він ( ОСОБА_1 ) неодноразово повідомляв, що алкоголю не вживав і перебуває у тверезому стані, однак, незважаючи на це, працівники поліції склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Стверджує, що у зазначений день алкогольних напоїв не вживав, у стані алкогольного сп`яніння не перебував. Під час проходження ним тесту на стан сп`яніння, а також під час складення протоколу були присутніми лише він, два працівники поліції, а також ОСОБА_2 , жодних інших осіб, в тому числі і свідків, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не було.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Борисенко В.В. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, покликаючись на те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими проведено з грубими порушеннями чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 заперечував результати проведеного огляду на місці зупинки, однак пройти огляд в медичному закладі поліцейські йому не пропонували. Крім того, огляд на стан сп`яніння на місці зупинки був проведений у відсутності свідків, у зв`язку із чим такий огляд є недійсним.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 13.03.2021 він разом із ОСОБА_1 їхали по вул.Л.Галицького в м.Старий Самбір та були зупинені працівниками поліції. Під час зупинки, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестера «Драгер», на що той погодився. Він ( ОСОБА_2 ) був присутній під час проходження ОСОБА_1 тесту на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестера «Драгер». Стверджує, що після проходження такого огляду на місці ОСОБА_1 не погоджувався з результатами такого огляду та заперечував те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, жодних інших осіб (свідків) під час наведених подій не було.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника та свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, приходжу до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 N 1452/735.

За правилами ст.266 КУпАП (чинної на час вчинення правопорушення) огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.6 та п.7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року N 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст.251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, згідно ч.1 ст.254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п.2 ст.278 КУпАП та п.24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", суд під час підготовки справи до розгляду повинен виявити недоліки наданих матеріалів та протоколу, з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту.

Досліджуючи всі наявні докази, суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеня підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був належним і допустимим. Належний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Як визначено п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

До матеріалів справи про адміністративне правопорушення були долучені такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ№099552 від 13.03.2021;

- рапорт поліцейського ВРПП Самбірського РВП ГУ НП України у Львівській області Віталія Гриника від 14.03.2021;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 13.03.2021;

- результат тестування спеціальним приладом Drager Alcotest 6820;

- копія постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕАН №3912750 від 13.03.2021 за ч.1 ст.122 КУпАП;

- диск з відеозаписами з місця події.

Вищевказаними доказами достовірно встановлено, що 13.03.2021 о 21.05 год. в м.Старий Самбір, по вул.Лева Галицького, 25, Самбірського району Львівської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Subaru Forester», н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції. Під час зупинки, на пропозицію працівників поліції, ОСОБА_1 не заперечував щодо проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» та пройшов такий огляд на місці. Після проходження ОСОБА_1 огляду та повідомлення йому працівником поліції про результати такого огляду 1,79 проміле, на водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Разом із цим, як слідує із наданих в судовому засіданні пояснень ОСОБА_1 останній після проходження такого огляду на місці не погоджувався з результатами такого огляду, заперечував те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та пропонував пройти медичний огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, на що йому було відмовлено.

Дані пояснення ОСОБА_1 також узгоджуються із наданими в судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_2 , який пояснив, що був присутній під час проходження ОСОБА_1 тесту на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестера «Драгер», після проходження такого огляду на місці ОСОБА_1 не погоджувався з результатами такого огляду та заперечував те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

В той же час, матеріали справи не містять доказів, які б спростували вищевказані пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та підтверджували згоду водія ОСОБА_1 з результатами тесту на місці зупинки, чи його відмову від пропозиції працівників поліції пройти тест на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, чи хоча б роз`яснення йому зазначених прав.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення, у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено: «від надання пояснень відмовився», тобто згода ОСОБА_1 із результатами огляду у даному протоколі не зафіксована.

У акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобі від 13.03.2021, у графі «з результатами згоден» відсутній підпис особи, стосовно якої проводився огляд, тобто ОСОБА_1 та зазначено «відмовився». Отже, у даному акті огляду згода ОСОБА_1 з результатами огляду на місці зупинки також не зафіксована.

У роздрукованих результатах тестування спеціальним приладом Drager Alcotest 6820 тест №637 у графі «підпис особи, що тестують» відсутній підпис особи та зазначено «відмовився». Отже, на зазначених результатах згода ОСОБА_1 з результатами огляду на місці зупинки також не зафіксована.

Більше того, у самому рапорті від 14.03.2021 поліцейський ВРПП Самбірського РВП ГУ НП України у Львівській області Гриник В. також не вказує, що водій ОСОБА_1 погодився з результатами тесту на місці зупинки, чи відмовився від пропозиції працівників поліції пройти тест на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, чи те, що йому роз`яснювалися такі права. Згідно даного рапорту: «…водієві було запропоновано пройти тест на предмет вживання алкоголю на спеціальному технічному засобі «Drager Alcotest» №AR1J-0434, згідно чинного законодавства в присутності двох свідків, на що водій гр. ОСОБА_1 погодився та пройшов тест на газоаналізаторі з результатом 1,79 проміле. Після проходження водієм гр. ОСОБА_1 огляду на газоаналізаторі «ДРАГЕР» на водія ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол серії ААБ №099552 за ч.1 ст.130 КУпАП, який в подальшому буде скеровано до суду…». Однак, про згоду водія з результатами тесту на місці зупинки, пропозиції працівників поліції пройти тест на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі чи роз`яснення йому зазначених прав у рапорті не зазначено. Тобто згода ОСОБА_1 з результатами огляду на місці зупинки у вказаному рапорті також не відображена.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом були досліджені відеозаписи, які були долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Так, на оглянутому в судовому засіданні відеозаписі з місця події відображено як працівники поліції проводять тест на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестера «Драгер», результат тесту на відео не зафіксований, зі слів працівника поліції такий становить 1,79 проміле, що він повідомляє водієві, на що останній відповідає «тобто…», після чого відеозапис закінчується. Події, які відбувалися в подальшому на відеозаписі не зафіксовані. В той же час, на даному відеозаписі не було зафіксовано згоди водія з даними результатами чи пропозиції працівників поліції пройти водієві тест на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Не зафіксовано на відеозаписі і роз`яснень працівників поліції, що в разі незгоди водія з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Крім того, на відеозаписі поведінка водія ОСОБА_1 спокійна і адекватна, вимоги працівників поліції він виконує без будь-яких заперечень.

Інших доказів на підтвердження того, що водій ОСОБА_1 погодився із результатами тесту на стан сп`яніння на місці зупинки, які б спростовували пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 про незгоду з показниками приладу «Драгер» та бажання пройти огляд в іншому порядку, матеріали справи не містять.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні письмові пояснення ОСОБА_1 та свідків, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

За таких обставин, при відсутності наявного підтвердження згоди водія із результатами огляду на місці зупинки та заперечення водієм факту вживання алкогольних напоїв, працівниками поліції для усунення зазначених сумнівів слід було запропонувати пройти водієві ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, чого не було зроблено. Працівники поліції не вжили заходів щодо направлення ОСОБА_1 до медичного закладу з метою належного освідування на стан алкогольного сп`яніння.

До уваги також слід взяти й те, що самі по собі показники газоаналізатора не можуть свідчити про винуватість, якщо їх результат заперечується. Його показники можуть бути недостовірні, і тому вони також під сумнівом, що солідаризується з запереченнями ОСОБА_1 про вживання ним алкогольних напоїв. У цьому випадку особа вправі була пройти більш поглиблений медичний огляд. При цьому, на відеозаписі не видно результатів тесту приладу «Драгер», які зі слів працівника поліції становлять 1,79 проміле, що він повідомляє водієві, після чого відеозапис переривається.

В суді ОСОБА_1 зазначив, що алкогольних напоїв не вживав, вперше притягається до адміністративної відповідальності, приладу «Драгер» не довіряє, тому і не погодився з результатами даного приладу. Також, вказав, що поліцейський не запропонував та не скеровував його на проходження огляду до медичного закладу, не роз`яснив йому його прав, та наслідків відмови від огляду.

Надані пояснення ОСОБА_1 в суді також узгоджуються з наявним відеозаписом відповідно до якого поліцейським не було роз`яснено ОСОБА_1 його прав, наслідки незгоди з результатами проходження огляду на місці зупинки, як і не було пропозиції про проходження огляду в медичному закладі із складенням відповідного направлення.

З наведено убачається, що поліцейський після незгоди ОСОБА_1 з результатами проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу не запропонував пройти такий огляд в медичному закладі, а натомість склав протокол про адміністративне правопорушення.

Складення поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення без наявності згоди водія транспортного засобу з результатами проведення огляду на місці зупинки не відповідає вимогам закону, відповідно протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 є недопустимим доказом та не може бути покладений в основу судового рішення про визнання особи винуватою у вчиненні правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу, в якому б була відмітка про відмову від огляду.

Відповідно до п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Згідно з п.6, п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим.

Всупереч вимог ст. 266 КУпАП, а також положень згаданих вище Інструкції та Порядку, (відповідно до яких водій транспортного засобу, який висловив незгоду з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я) поліцейський не направив ОСОБА_1 до медичного закладу, натомість склав протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, у матеріалах справи відсутні дані про відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, яке здійснено в порядку, передбаченому частиною 1 статті 266 КУпАП. Згідно пояснень ОСОБА_1 після складення протоколу про адміністративне правопорушення його не відсторонювали від керування транспортним засобом.

Крім того, суд вважає, що працівники поліції порушили вимоги Інструкції щодо застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису під час здійснення повноважень поліцейськими, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, оскільки відеозйомка, компакт-диск з якою долучений працівниками поліції переривається, є частковою та велась поліцейським не безперервно.

Оскільки працівниками поліції не було дотримано вимог закону щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, то такий огляд вважається недійсним.

Крім вищенаведеного, слід зазначити наступне.

Частиною 2 статті 266 КУпАП встановлено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Відомості щодо наявності таких свідків вносяться у сам протокол про адміністративне правопорушення, а їх покази повинні бути зафіксовані у відповідних письмових поясненнях, з метою подальшого використання у відповідності до ст. 251 КУпАП, як докази в адміністративній справі.

Зазначене повністю зіставляється з положеннями п.15 Розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої Наказом МВС 06.11.2015№ 1376, у відповідності з якими, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

В ст.272 КУпАП вказується, що свідок зобов`язаний дати правдиві пояснення щодо обставин, які йому відомі та підлягають установленню по даній справі, тобто в даному випадку на інспекторів патрульної поліції покладається обов`язок документування відомостей про адміністративне правопорушення шляхом належного процесуального закріплення пояснень свідків щодо обставин справи, зокрема з-приводу часу, місця, способу та інших відомостей вчинення адміністративного правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення свідками є: 1) ОСОБА_3 АДРЕСА_2 ; 2) ОСОБА_4 АДРЕСА_3 .

Аналогічні дані щодо свідків зазначені у Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

За клопотанням захисника, суд звернувся до ГУ ДМС у Львівській області, Турківської міської ради Львівської області та Старосамбірської міської ради Львівської області із запитом щодо надання відомостей про місце реєстрації та проживання вищевказаних осіб.

Так, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.

Згідно листа Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 30.04.2021, у відповідь на запит суду, повідомлено, що гр. ОСОБА_4 не зареєстрований на місце проживання та не проживає по АДРЕСА_3 .

Згідно листа Старосамбірської міської ради від 07.05.2021, у відповідь на запит суду, повідомлено, що згідно реєстру Старосамбірської територіальної громади громадянин ОСОБА_3 не зареєстрований на території Старосамбірської територіальної громади.

Крім того, за клопотанням захисника, суд здійснив виклик свідка ОСОБА_3 за адресою вказаною у протоколі: АДРЕСА_2 , та свідка ОСОБА_4 АДРЕСА_3 .

При цьому, за вищевказаними адресами судом було відправлено повістки про виклик до суду, разом із рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (Укрпошта 602, 610), проте обидва дані поштові конверти було повернуто на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

За таких обставин, суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №099552 від 13.03.2021 не є належним та допустимим доказом, оскільки у такому наведено дані свідків, які не відповідають дійсності.

Більше того, із наявного відеозапису також не встановлено, що будь-які свідки, окрім працівників поліції та свідка ОСОБА_2 , були присутніми під час проходженням ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на місці зупинки. На відео не зафіксовано присутності свідків при проходженні огляду ОСОБА_1 та того, щоб такі взагалі залучались працівниками поліції.

При цьому, слід зазначити, що Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, передбачено, що при оформленні протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху долучаються письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності.

Однак, до матеріалів справи не долучено письмових пояснень свідків правопорушення.

Наведені обставини дають підстави прийти до висновку про обґрунтованість доводів ОСОБА_1 про відсутність свідків під час проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, зокрема свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Отже, поліцейськими при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не було дотримано вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку щодо необхідності проведення огляду водія в присутності двох свідків.

Оскільки огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, він вважається недійсним.

Таким чином протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 був складений за результатами огляду водія на стан сп`яніння, проведеного з порушенням встановленого порядку, а тому і протокол про адміністративне правопорушення, і результати огляду на стан сп`яніння з використанням приладу «Драгер» (з якими ОСОБА_1 не погодився) критерію допустимості доказів не відповідають і не можуть бути покладені в основу судового рішення про визнання особи винуватою у вчиненні правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що згода водія з результатами огляду, який був проведений поліцейським з використанням технічних засобів, повинна бути оформлена належним чином, оскільки саме від наявності такої згоди залежить чи можливо допускати результати такого огляду в якості доказу по справі чи він буде визнаний недійсним, оскільки огляду на стан сп`яніння повинен бути проведений в закладах охорони здоров`я. Наявність згоди водія з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути підтверджена відповідними доказами.

Судом вживались заходи для виклику в судове засідання в якості свідків інспектора ВРПП Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області сержанта поліції Гриника В.Б. та інспектора ВРПП Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області Наконечного Б.Б., з метою з`ясування обставин щодо наявності згоди водія ОСОБА_1 з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та уточнення даних щодо свідків, зазначених у протоколі. Однак, поліцейські, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду в призначене судове засідання 08 червня 2021 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, а з огляду на положення КУпАП, суд позбавлений можливості застосувати заходи примусу до свідків, які не з`являються.

Сукупність таких обставин викликає сумнів у достовірності наданих доказів на доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення про встановлення вини ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП не підтверджені належними і допустимими доказами, що виключає адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України - презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. П.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що у даному, конкретному випадку не доведено склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вину обґрунтовано на неналежних та недостатніх доказах, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного і міжнародного законодавства. А тому, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.В.Кушнір