Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1749/21 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія ч. 3 ст. 41 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Кусковської Т.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , приватного підприємця,

в с т а н о в и в :

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Відповідно до постанови, 31.03.2021 року о 14:40 год. при проведенні перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів, було встановлено, що приватний підприємець ОСОБА_1 , в порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпПУ вчинив правопорушення відносно: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які були допущені до роботи продавця без укладення трудового договору та повідомлення ДПС про прийняття працівника на роботу з 01.03.2021 року з режимом роботи з 08:00 год. до 19:00 год., відносно ОСОБА_4 , який був допущений до роботи обвалювальника м`яса з 08.02.2021 року з режимом роботи з 08:00 год. до 19:00 год. Правопорушення привело до порушення прав найманих працівників на працю, передбачене ст.2 КЗпПУ та тривало станом на - 31.03.2021 року.

Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП, що стверджується матеріалами справи.

На постанову суду ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, скасування постанови суду у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню. Вказує, що суд розглянув справу у його відсутність, чим порушив його право на захист та його права передбачені ст. 268 КУпАП.

На його переконання, при розгляді адміністративної справи у суді першої інстанції було встановлено обставини, які вказують на малозначність вчиненого ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, можливість звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 61 Конституції України та закриття адміністративної справи.

Також, стверджує, що частина 2 ст. 265 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 КУпАП передбачають відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). При цьому можуть збігатися суб`єкт відповідальності та вид порушення.

В умовах одночасного застосування санкцій до фізичної особи - підприємця за вказаними вище статтями провадження не є пов`язаними за своєю суттю, оскільки за цілями та застосовуваними санкціями не є взаємодоповнюючими, а передбачають подвійне застосування щодо однієї та тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним і надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення в діяльності юридичної особи та фізичної особи - підприємця не на користь останнього.

Таким чином, фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 КУпАП в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права, який означає, що особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності двічі за одне й те саме правопорушення.

На його думку, суддею при винесенні постанови не в повній мірі з`ясовані всі обставини справи, були порушені норми процесуального права, суд не досліджував протокол, акт, припис, попередження від 01.04.21 року, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Наведені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду є поважними та такими, що підлягають поновленню, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про вручення (отримання) ОСОБА_1 копії постанови суду, а розгляд справи проводився у його відсутність.

Разом з тим, вважаю, що суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 КУпАП фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно положень ч. 3 ст. 24 КЗпПУ працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, а зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 01.04.2021 року, актом інспекційного відвідування та приписом про усунення виявлених порушень №ЖТ0944/69/АВ/П від 01.04.2021 року.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю Гусаківським Ю.М., при проведенні перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 було встановлено, що приватний підприємець ОСОБА_1 , в порушення вимог ч.3 ст. 24 КЗпПУ вчинив правопорушення відносно: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які були допущені до роботи продавця без укладення трудового договору та повідомлення ДПС про прийняття працівника на роботу з 01.03.2021 року з режимом роботи з 08:00 год. до 19:00 год., відносно ОСОБА_4 , який був допущений до роботи обвалювальника м`яса з 08.02.2021 року з режимом роботи з 08:00 год. до 19:00 год., що привело до порушення прав найманих працівників на працю, передбачене ст.2 КЗпПУ та тривало станом на -31.03.2021 року.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказані обставини не заперечував, а вказав, що порушення невідкладно ним були усунуті.

Доказів, які б свідчили про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи апелянт не надав.

Доводи апелянта про неповноту та однобічність судового розгляду суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки матеріали справи зазначені обставини не підтверджують.

ОСОБА_1 був належним чином, завчасно повідомлений про час та місце судового розгляду шляхом вручення повістки, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, клопотання про відкладення розгляду не заявляв, а тому розгляд протоколу судом у його відсутність відповідав вимогам ч.1 ст. 268 КУпАП.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи.

На переконання апеляційного суду, дії ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП кваліфіковані правильно, а накладене на нього стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.

Апеляційний суд не вбачає порушень положень ст. 61 Конституції України, що передбачає заборону притягненням особи вдруге до того самого виду відповідальності за одне й те саме порушення, оскільки доказів застосування до нього штрафу у порядку, передбаченому статтею 265 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 не надав, про застосування до нього такого виду відповідальності як до фізичної особи підприємця, в апеляційній скарзі та поясненнях не вказував, а з матеріалів долучених до апеляційної скарги слідує, що його було попереджено про відповідальність за порушення законодавства про працю головним державним інспектором Гусаківським Ю.М.

За таких обставин у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 за оскаржуваною постановою суду було вдруге притягнуто до відповідальності за допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу "non bis in idem" як складового елементу принципу верховенства права, про, що зазначено у правовому висновку ВС у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у справі №260/1743/19.

Виходячи із суті вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, завдань кодексу України про адміністративні правопорушення та мети адміністративного стягнення визначеної у ст.ст. 1, 23 вказаного Кодексу, підстав для закриття провадження в справі через малозначність вчиненого апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2021 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.В. Ляшук