ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/6763/21

3/522/5669/21

17 червня 2021 року суддя Приморського районного суду м.Одеси Іоніді К.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси з ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 20.03.2021 серії ВАБ № 149795 20.03.2021 близько 00 годині 15 хвилин, ОСОБА_1 будучи адміністратором комплексу «Міністеріум», за адресою: м. Одеса, вул. Гоголя, 12 здійснювала прийом відвідувачів після 24:00 год., чим порушила вимоги Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 р. та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому порядку, до суду не з`явилась. Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Лічман В.Л. надав суду пояснення, в яких просив провадження у справі закрити, з обґрунтуванням відсутності події і складу адміністративного правопорушення у діях зазначеної особи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення з дослідженням наявних у ній матеріалів приходжу до наступних висновків.

За змістом ст. 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 ст. 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (в редакції, що діяла на час події) установлено з 19 грудня 2020 р. до 30 квітня 2021р. на території України карантин.

Постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. № 1236 містить значну кількість пунктів з нормами про заборони для фізичних та юридичних осіб. Проте, у порушення вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративні правопорушення складеного стосовно ОСОБА_1 не вказано, порушення якого саме пункту (норми) зазначеної постанови КМУ допущено особою.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Вказане порушення допущені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення позбавляє можливості суд зробити висновок щодо наявності в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності події і складу правопорушень, передбачених ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Також, слід зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може вважатись самостійним, беззаперечним та достатнім доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Обставини викладені в ньому повинні бути перевірені іншими доказами, які б підтверджували винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст.251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з цим, у матеріалах відсутні відомості про суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність у зазначеному закладі та уповноваження цим суб`єктом особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, на виконання організаційно-розпорядчих функцій щодо встановлення або обмеження часу роботи закладу.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням зазначених обставин, приходжу до висновку про відсутність в матеріалах достатніх даних, які б вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 221, 247, 251, 268, 279, 280, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя К.В. Іоніді