Справа № 456/1290/21
Провадження № 3/456/869/2021
ПОСТАНОВА

іменем України

24 травня 2021 року місто Стрий Львівської області

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитин В.Я., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши матеріали, котрі надійшли від Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Моршина Стрийського району Львівської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з середньою-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючого, пільгами не користується, раніше протягом року до адміністративної відповідальності притягався,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 04.03.2021 року о 23 год. 40 хв. на розі вулиць Січових Стрільців та Львівської у м. Стрий Львівської області керував належним йому транспортним засобом марки Mercedes-Bens, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, за його згодою, проводився у встановленому законом порядку, а саме у КНП «Стрийська центральна районна лікарня», що підтверджується висновком № 52 від 05.03.2021 року з позитивним результатом.

ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, свою вину у порушенні вимог пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України визнав, покаявся у скоєному та вказав, що усвідомив значення своїх дій. Надав пояснення, згідно з котрими повністю підтвердив обставини, викладені у складеному відносно нього протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказав також, що спиртні напої того вечора вживав, а саме ним було випито дві пляшки пива, після чого сів за кермо свого автомобіля, оскільки мав таку потребу.

Разом з тим, 26.04.2021 року через канцелярію суду за вх. № 8054 надійшло клопотання ГО «Спілка учасників АТО Стрийщини» про звільнення від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та передання матеріалів даного адміністративного правопорушення на розгляд колективу ГО «Спілка учасників АТО Стрийщини», зважаючи на те, що ОСОБА_1 є волонтером, який активно бере участь у діяльності зазначеної громадської організації, допомагає як воїнам АТО, так і ветеранам, враховуючи, що такий вперше скоїв адміністративне правопорушення, щиро покаявся та пообіцяв у майбутньому не вчиняти такого правопорушення, а також беручи до уваги, що на загальних зборах ГО «Спілка учасників АТО Стрийщини» розглянуто питання про передання матеріалів адміністративного правопорушення відносно останнього за ч. 1 ст. 130 КУпАП на розгляд ГО «Спілка учасників АТО Стрийщини».

Крім того, 24.05.2021 року через канцелярію суду за вх. № 10005 надійшло клопотання релігійної громади Української греко-католицької церкви парафії Благовіщення Пречистої Діви Марії у м. Стрий Львівської області, в котрому остання в особі настоятеля церкви отця Василя Процика просить звільнити від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та передати матеріали адміністративного правопорушення стосовно нього на розгляд їхньої релігійної громади, зважаючи на те, що ОСОБА_1 є головою церковного братства, останній скоїв адміністративне правопорушення вперше, щиро розкаявся та пообіцяв в майбутньому ніколи не допускати таких дій, а тому, враховуючи назване, релігійною громадою підіймається питання про передачу ОСОБА_1 на поруки та клопотати перед судом про передачу такого на поруки зазначеної релігійної громади.

Суддя, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та дослідивши матеріали адміністративної справи, розглянувши подані клопотання про звільнення особи від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів цієї справи про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації та релігійної громади, дійшов такого висновку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, відповідно до пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність передбачена нею настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених вище Правил дорожнього руху України не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у розумінні наведених вище приписів ст. ст. 245, 251-252 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, зокрема такими:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 028541/398, котрий складений 05.03.2021 року о 00 год. 15 хв. у чіткій відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення Правил дорожнього руху України;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 52 від 05.03.2021 року (складений о 00 год. 10 хв.), згідно котрого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.03.2021 року о 00 год. 05 хв.;

- поясненнями ОСОБА_1 від 05.03.2021 року щодо обставин події, які кореспондуються з даними протоколу у частині часу та місця її настання та вказують на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху України;

- відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Стрийського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Львівській області, котрі здійснювали оформлення вчиненого особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм указаних правил Правил дорожнього руху України. Суддя звертає увагу, що такий відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки транспортного засобу, є доказом, котрий може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України, про що констатовано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.11.2018 року у справі № 678/991/17, адміністративне провадження № К/9901/6128/18;

Відповідно до роз`яснень, котрі містяться у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами та доповненнями), за статтею 130 КпАП стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника.

Беручи до уваги вищевикладене, суддя вважає, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, перебував у стані алкогольного сп`яніння, що ним не заперечується та підтверджується наявними в справі матеріалами, чим порушив вимоги пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України.

При накладені адміністративного стягнення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини, визначені у ст. 33 КУпАП, та не вбачає, у розумінні ст. ст. 34-35 цього Кодексу обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність останнього, у зв`язку з чим вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції, визначеної у ч. 1 ст. 130 КУпАП, - у виді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому, суддя вважає за необхідне зазначити, що 17.03.2021 року набрав чинності Закон України № 1231-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», котрим внесено зміни до чинного КУпАП, зокрема збільшено відповідальність у санкції, з-поміж іншого й за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, в силу положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Приписами ст. 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відтак, зважаючи на ту обставину, що внесені згаданим вище законом зміни до чинного КУпАП не пом`якшують або скасовують, а, навпаки, посилюють відповідальність особи, розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та вирішення питання про накладення відповідного адміністративного стягнення, здійснювалися в редакції КУпАП, чинній під час і за місцем вчинення такого правопорушення.

Між тим, дотримуючись уже згаданих вище вимог ст. 280 КУпАП, суддя, окрім іншого, повинен при розгляді справи про адміністративне правопорушення враховувати та розглядати по суті наявні в матеріалах справи клопотання, в тому числі, трудового колективу або громадської організації. Така вимога законодавця чітко передбачена у змісті цієї статті та має імперативний характер, тобто без розгляду цього клопотання судовий розгляд не може вважатися повним та всебічним.

Розглядаючи подані клопотання про передачу матеріалів адміністративного правопорушення на розгляд громадської організації та релігійної громади, слід зазначити наступне.

Так, статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є, зокрема, охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положеннями ч. 1 ст. 6 КУпАП передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, громадські організації, трудові колективи розробляють і здійснюють заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню, на виховання громадян у дусі високої свідомості і дисципліни, суворого додержання законів України.

Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною 1 ст. 21 КУпАП (в редакції КУпАП, чинній під час і за місцем вчинення такого правопорушення) встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративної відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

За змістом зазначених норм закону звільнення від адміністративної відповідальності, в даному випадку, є правом, а не обов`язком суду, і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

Всупереч наведеному, а також незважаючи на положення ст. 6 КУпАП, з наданих клопотань про передачу матеріалів справи на розгляд громадської організації та релігійної громади, протоколів їх загальних зборів, вбачається, що вони не містять будь-яких даних про те, яким чином буде реалізовано громадський вплив на ОСОБА_1 (як і не надано будь-якої інформації про те, що ними розроблені та здійснено заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню, на виховання громадян у дусі високої свідомості і дисципліни, суворого додержання законів України), та які зобов`язання бере на себе громадська організація чи релігійна громада для здійснення заходів виховного впливу, спрямованих на недопущення вчинення останнім нових правопорушень.

Слід зазначити, що керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Тяжкість такого правопорушення обумовлена ступенем його суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, а тому це порушення не може бути визнано малозначним. Так, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб. Крім того, ОСОБА_2 не вперше притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, серії БАБ № 807499 від 04.03.2021 року, котрою його визнано винуватим за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126, із застосуванням ст. 36 КУпАП, й накладено стягнення у вигляді сплати штрафу у розмірі 425 грн., і котра є чинною.

З огляду на викладене, в задоволенні клопотань про звільнення від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та передачу матеріалів на розгляд громадської організації або ж релігійної громади, слід відмовити.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі ухвалення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які дані, котрі б підтверджували звільнення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, від сплати судового збору, а, відтак, слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення на таку особу адміністративного стягнення, у розмірі 454 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 6, 8-9, 21, 23, 33-35, 40-1, 130, 245, 251-252, 280, 283-285 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання громадської організації «Спілка учасників АТО Стрийщини» про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на її розгляд, відмовити.

У задоволенні клопотання релігійної громади Української греко-католицької церкви парафії Благовіщення Пречистої Діви Марії у м. Стрий Львівської області про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на її розгляд, відмовити.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (у редакції, яка діяла під час і за місцем вчинення зазначеного правопорушення), та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш, як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови, - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, а також витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи положення ст. 317 КУпАП, обов`язок по виконанню цієї постанови у частині позбавлення права керування транспортними засобам покласти на відповідальну посадову особу Стрийського районного управління поліції Національної поліції у Львівській області.

Порядок сплати судового збору встановлюється Законом України «Про судовий збір».

Копію постанови протягом трьох днів вручити під розписку або вислати особі, щодо якої її винесено , про що зробити відповідну відмітку у справі.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, а у випадку такого оскарження з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу, за наслідками розгляду справи по суті.

Строк пред`явлення даної постанови до виконання становить три місяці.

Суддя В.Я. Микитин