Справа № 451/591/21
Провадження № 3/451/418/21
ПОСТАНОВА

іменем України

27 травня 2021 року місто Радехів

Суддя Радехівського районного суду Львівської області Куцик-Трускавецька О.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції №1 Червоноградського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за частиною 1 статті 130 КУпАП,

встановив:

12.04.2021 о 18 год 11 хв у с. Гоголів по вул. І. Франка водій керував транспортним засобом автомобілем «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу драгер ARLJ-0199, результат 1,76% проміле, проба позитивна, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 ст. 130 КУпАП.

У суді ОСОБА_1 вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення не визнав. Факт вживання алкоголю 12.04.2021 не заперечує, однак заперечує факт керування транспортним засобом, стверджуючи, при цьому, що працівниками поліції, при складанні протоколу, допущено порушення вимог закону в частині ненадання йому можливості скористатись послугами захисника.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст. 245, 246, 252, 256, 268, 280, 283 КУпАП, суддя при розгляді справи розглядає всі питання факту і права, але в межах порушеного провадження, дотримуючись принципів судочинства та здійснення правосуддя, коли висновки судді не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим докази повинні бути оцінені суддею на їх достатність для достовірних і беззаперечних висновків про факт вчинення адміністративного правопорушення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, на принципах забезпечення доведення вини за ст. 129 Конституції України.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин особою, уповноваженою на складання протоколу, надано:

протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №098101 від 12.04.2021, згідно з яким 12.04.2021о 18 год 11 хв у с. Гоголів по вул. І.Франка водій керував транспортним засобом автомобілем «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу Драгер ARLJ-0199, результат 1,76% проміле(а.с.1);

акт огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу «Драгер ARLJ-0199», в якому зазначено виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 (а.с.4);

тест на алкоголь, проведений за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер ARLJ-0199», яким встановлено результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння 1,76 % (а.с.5);

рапорт, яким уповноважена особа (поліцейський) повідомив т.в.о. начальника Червоноградського ВП про виявлення ним у водія транспортного засобу ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (а.с.6);

відео з місця події, зняте уповноваженою особою (а.с.3).

При цьому, від дачі пояснень та від підпису у проколі про адміністративне правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності відмовилась.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено у п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74 «Каждое транспортное средство или состав транспортних средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».

У рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС КАС зазначено, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Матеріали справи містять відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, про наявність якого протокол серії ААБ №098101 від 12.04.2021 не містить відомостей.

Оглядаючи відеозапис судом встановлено, що він не містить відомостей вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 працівниками поліції не зафіксовано.

Окрім цього, оглядом відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 вимагав надати йому захисника та зазначав, що автомобілем не керував, заперечуючи факт зупинки транспортного засобу. Однак, вимога ОСОБА_1 щодо надання можливості скористатись правовою допомогою захисника, працівниками поліції залишилась без виконання. В результаті чого особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, на переконання суду, була позбавлена можливості обирати спосіб своєї поведінки та вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами.

Також, у якості доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суду надано рапорт поліцейського від 12.04.2021.

Однак, відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.04.2020 у справі №489/4827/16а, свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, тому і вищевказаний рапорт працівника поліції не можна вважати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Будь яких інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, щодо перебування ОСОБА_1 у статусі водія у стані алкогольного сп`яніння, суду не надано.

Таким чином, сам факт перебування особи в нетверезому стані не є доказом вчинення цією особою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки перебування особи поруч з транспортним засобом не доводить самого факту керування таким транспортним засобом цією особою.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що працівниками Національної поліції не надано суду доказів належного встановлення обставин події, викладеної у протоколі.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суд, при оцінці доказів, повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумций, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, а також рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотнього.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст. ст.251 КУпАП).

За вищевказаних обставин суд дійшов висновку, що у даному випадку працівниками поліції не проведено всебічного, повного та об`єктивного дослідження та зібрання фактичних даних у справі, що не дає підстав для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Підставою ж притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Об`єктом правопорушення, передбаченогост.130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Одним із видів об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані сп`яніння.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд доходить переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 23, 33, 247, 283, 284 КУпАП, Радехівський районний суд Львівської області,-

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

СуддяО. Б. Куцик-Трускавецька