Справа № 712/3979/21
Провадження №3/932/1471/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Кончина О.І., за участю захисника Яременка В.А., розглянувши адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює адміністратором - барменом кальян бару «NLT», проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності ч.1 ст.44-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 111177 від 04.04.2021, ОСОБА_1 04.04.2021 о 00:05 год., перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого функції адміністратора кальян бару «NLT», розташованого по вул. Лазарева, 2 в м.Черкаси, здійснював діяльність у сфері відпочинку та розваг, а саме здійснювали приймання та обслуговування відвідувачів в приміщенні даного закладу, чим порушив п.п. 12 п. 2 вимог постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 01.12.2020 зі змінами від 22.03.2021 № 230 та скоїв адміністративне правопорушення за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та вважає, що відносно нього протокол було складено безпідставно, оскільки він не є адміністратором закладу, а працює барменом.

Захисник Яременко В.А. в судовому засіданні просив справу закрити відносно ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення, пояснюючи, що він не є безпосереднім суб`єктом, що здійснює зазначену в протоколі діяльність, тому в розумінні ст. 44-3 КУпАП не є суб`єктом правопорушення. Крім того додав, що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення посилання працівника поліції на порушення постанови КМУ № 1236 від 01.12.2020 - п. 2 не містить п.п. 12 та просив приєднати до матеріалів справи письмове клопотання.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного.

Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.1 ст.44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Тобто, відповідальність за порушення вимог щодо заборони роботи суб`єктів господарювання, які приймають відвідувачів можуть нести суб`єкти господарювання чи уповноважені ними особи.

Стаття 251 зазначає, що доказами по справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У протоколі про адміністративне правопорушення. не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а саме: не зазначено у чому полягає порушення умов карантину, зокрема не викладено суті порушення за статтею КУпАП, а зазначено лише про вчинення ОСОБА_1 порушення вимог постанови КМ України № 1236, які в п. 2 не містять п.п. 12 .

Всупереч вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 немає жодних відомостей про те, які саме правила були порушені та яким нормативно-правовим актом ці правила встановлено, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАПУкраїни, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Таким чином, у протоколі та доданих до нього матеріалах не зазначено суті правопорушення, не вказано, які саме дії вчинив ОСОБА_1 при порушенні карантину, не з`ясовано, чи є він суб`єктом господарювання та чи може він в силу своїх повноважень змінювати режим роботи кальян бару.

До матеріалів справи не додано доказів, що ОСОБА_1 є відповідальною особою (посадовою) за здійснення діяльності кальн бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Також до протоколу не додано пояснень відвідувачів розважального закладу, не зазначено даних про свідків правопорушення, які б підтвердили факт роботи закладу.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, на той факт, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом по справі та обвинувачення не може ґрунтуватись лише адміністративним протоколом, без інших належних та допустимих доказів скоєння адміністративного правопорушення.

Суд критично ставиться до рапорту працівника поліції, який доданий до протоколу, оскільки він не може бути визнаний доказом підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення. Рапорт є внутрішнім документом та не може слугувати доказом по справі, оскільки механізм складання рапорту не врегульований законодавцем, складається у вільній формі, тому не відображає всіх необхідних відомостей для судового провадження, та в ньому відсутні джерела отримання інформації, у зв`язку із чим, не може бути доказом у розумінні ст.251 КУпАП.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться у межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суддя не в праві самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Згідно з ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді бармена, з функціями адміністратора залу в кальян барі «NLT».

Отже, ОСОБА_1 виконував обов`язки як найманий працівник, та не є фізичною особою підприємцем, ні посадовою особою, до його службових обов`язків не входить питання про змінювання режиму роботи закладу.

Таким чином в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

На підставі викладеного суд вважає необхідним провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 провадженням закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Постанова судді може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Соснівського районного

суду м Черкаси О.І.Кончина