Справа № 675/915/21
Провадження № 3/675/442/2021
П О С Т А Н О В А

10 червня 2021 року м. Ізяслав

Суддя Ізяславського районного суду Хмельницької області Король О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВРПП Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області про вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого по АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Ізяславського районного суду Хмельницької області від ВРПП Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (по тексту ОСОБА_1 ) за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №527160 від 19.04.2021 року, складений заступником начальника ВРПП Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області капітаном поліції Постольчуком О.В. та долучені до нього матеріали, частина яких, як було встановлено під час опрацювання вхідної коресподенції, була відсутня, що підтверджено актом про відсутність документів від 07.06.2021 року.

Разом з цим, вивчивши матеріали, що надані ВРПП Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області, суддя приходить висновку про наявність підстав для їх повернення для належного оформлення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Ухвалюючи таке рішення враховано наступне.

Так з протоколу про адміністративне правопорушення серії №527160 від 19.04.2021 року вбачається, що в м. Ізяслав 09.04.2021 року о 15 год. 00 хв. по вул. Микитюка було виявлено, що водій ОСОБА_2 здійснював перевезення пасажирів автобусом РУТА н.з. НОМЕР_1 , який належить ПП « ОСОБА_1 », який в свою чергу порушив підпункт 11 п. 3-5 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами та доповненнями, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2021 р. №230.

Згідно з вимогами ст. 278 КУпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 44-3 КУпАП відповідальність за вказаною нормою несуть особи за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених «Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норма частини першої статті 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути зазначене посилання на конкретну норму права, визначену відповідним нормативно-правовим актом, що встановлює відповідні правила та якого не дотрималась особа, що притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 року (в редакції, що діяла на час складання протоколу) відповідно до статті 29 Закону України «Прозахист населення від інфекційних хвороб» постановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (по тексту - COVID-19), з 19.12.2020 року до 30.06.2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"№ 1236 від 09.12.2020 року (в редакції, що діяла на час складання протоколу) залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (по тексту - регіони) встановлюється "зелений", "жовтий", "помаранчевий" або "червоний" рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19.

Однак слід констатувати, що у відповідності до підпункту 11 пункту 3-5 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами та доповненнями, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2021 року №230 чітко визначено, що на території регіонів, на яких установлений «червоний» рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється:

за окремим рішенням регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій - здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним та залізничним транспортом у межах відповідних регіонів, крім транзитних перевезень та перевезень:

легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування дітей віком до 14 років;

службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ у межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, про які поінформовано не менше ніж за два дні органи Національної поліції;

пасажирів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні за наявності у них лабораторно підтвердженого негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції, яке проведено не більш як за 48 годин до дня поїздки.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, зокрема, що нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень;

Пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до ст. 9 цього ж Закону ліцензія видається нагосподарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на такі види робіт: надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з внутрішніх перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з міжнародних перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами.

Згідно ст. 29 вказаного закону, автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

У ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів в організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Отже, перевезення відповідно до положень Законів України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт» здійснюють перевізники, тобто фізичні або юридичні особа суб`єкти господарювання, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Однак, матеріали справи не містять відомостей, що особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення є суб`єктом господарювання, який здійснює пасажирські перевезення автомобільним транспортом чи фізичною особою - підприємцем, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами, а також відсутні будь-які реєстраційні документи на транспортний засіб, що не дозволяє встановити чи є особа суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Також, крім цього, як в самому протоколі, так і долучених до нього матеріалах відсутні будь-які відомості про рішення регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, яким встановлені додаткові обмежувальні протиепідемічні заходи, як це визначено в підпункті 11 пункту 3-5 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. №1236 зі змінами та доповненнями, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2021 р. №230.

Необхідно наголосити, що підпункт 11 пункту 3-5 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. №1236 зі змінами та доповненнями, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2021 р. №230 відсилає саме до відповідного рішення регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, натомість протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на норму права, порушення якої становить склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, по факту якого цей протокол складений.

Оскільки відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення та приєднаних до нього матеріалах вищезазначених відомостей перешкоджає можливості повно та об`єктивно з`ясувати всі фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи про адміністративне правопорушення, та відсутність в суду повноважень на самостійне збирання доказів й визначення нормативного акту, порушення якого допущене особою, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення, вважаю необхідним повернути протокол разом із матеріалами на доопрацювання для належного оформлення.

Необхідно вказати, що в будь-якому випадку зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» від 17.10.2014 року №11, норми КУпАП не забороняють повернення протоколу про адміністративне правопорушення, складеного без додержання вимог статті 256 цього Кодексу вмотивованою постановою суду для належного оформлення.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відсутність в матеріалах справи вищезазначених відомостей позбавляє можливості повно та об`єктивно з`ясувати усі обставини справи, та вирішити питання щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, суддя приходить до висновку про те, що матеріали про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягають поверненню на доопрацювання.

Керуючись ст.ст. 8, 44-3, 245, 256, 278, 283, 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Повернути до ВРПП Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області для належного оформлення матеріали справи про адміністративне правопорушення, складені відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зач. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Король