ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2021 Справа №607/20662/20

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л. М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , фізичної особи приватного підприємця,

за статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участі представника ОСОБА_1 адвоката Кузнєцової М. І.,

В С Т А Н О В И В:

Уповноваженою особою Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 13 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №057035 за ст. 44-3 Кодексу України по адміністративні правопорушення.

Зі вказаного протоколу вбачається, що « 10.11.2020 року о 23 год. 35 хв. ФОП ОСОБА_1 , допустила роботу закладу «Лисий» по вул. Січових Стрільців, 3А в м. Тернополі після 22 години суб`єкта господарювання з надання послуг громадського харчування, чим порушила п.п. 5 п. 11 у відповідності до п. 14 постанови Кабінету міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року та у відповідності до ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2020 р. зі змінами та доповненнями, чим вчинила правопорушення передбачене ст. 44-3 КУпАП ».

У судове засідання ОСОБА_1 , будучи належно повідомленою не прибула, забезпечивши явку до суду свого представника адвоката Кузнєцової М.І. Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні вину ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення заперечила, вказала, що будьякі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адмінпорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП у наданих до суду матеріалах відсутні. Просила суд взяти до уваги те, що матеріали адміністративного провадження не містять жодного доказу який би вказував на те, хто саме здійснює діяльність у закладі громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру юрид ичних осіб зареєстровано лише ТОВ «Лисий і борода», директором якого вказаний ОСОБА_3 . Посилаючись на усталену практику Європейського Суду з прав людини просила провадження у справі закрити відповідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, про що надала письмові пояснення.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винунна ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

Так, із рапорту інспектора-чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Богданова Д. А. від 13 листопада 2020 року, вбачається, що « 10.11.2020 року о 23:35 надійшло повідомлення поліцейського ОСОБА_4 про те, що по вул. Січових Стрільців, 3 в барі «Лисий» виявлено порушення правил карантину людей. Проводиться перевірка».

На долученому до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 057035 від 13 листопада 2020 року оптичному диску відеофіксації видно особу молодого віку жіночої статі, яка у приміщенні веде дискусію із працівниками поліції щодо їх незаконного перебування на приватній території, фрагментарно, видно чоловіків які грають у більярд. При цьому, незрозуміло де саме та коли відбувається відеофіксація. Також, про наявність вказаного оптичного диску відеофіксації у самому протоколі серії ВАБ № 057035 від 13 листопада 2020 року не зазначено.

Дослідивши надані докази, суд приходить до таких висновків:

Статтею 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно п.п. 11 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року станом на 10.11. 2020 р. на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено зелений рівень епідемічної небезпеки, забороняється: робота після 22-ї та до 7-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування без організації дозвілля (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.

Натомість жоден із наявних у справі доказів не підтверджує того, що ОСОБА_1 10 листопада 2020 року вчинила протиправні дії, про які зазначено у протоколі серії ВАБ № 057035 від 13 листопада 2020 року.

Юридичний склад адміністративного правопорушення це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.

Такий комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Однак, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є особою, яка наділена повноваженнями, які б надавали їй діяти від імені закладу «Лисий», зупиняти його роботу, та вчиняти протиепідемічні заходи, так само й на підтвердження того, що ОСОБА_1 допустила роботу даного закладу після 22 години 10 листопада 2020 року, тому суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП відсутній.

З огляду на зазначене, в даному випадку, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень пункту третього частини другої ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Згідно з частиною другою ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком. Також, відповідно усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчинені ним порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтею 44-3 , пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,суд,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяЛ. М. Сливка