ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/676/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 17 грудня 2021 року в м. Тернополі за участю представника особи, що притягується до адмінвідповідальності, - адвоката Скиби В. М. адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 34000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

В апеляційній скарзі особа, яка притягнута до адмінвідповідальності, ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Вважає постанову суду незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що місцевий суд, не повідомивши його належним чином про час та місце розгляду справи, в порушення вимог ст. ст. 268 КУпАП розглянув справу у його відсутності, чим порушив його право на захист. Дані обставини позбавили його можливості прибути в судове засідання і надати пояснення з приводу правопорушення, у вчиненні якого його визнано винним.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, то апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином докази у справі, які містять розбіжності та викликають сумніви, не дав їм вірної оцінки, у зв`язку з чим прийшов до хибного висновку щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази керування ним транспортним засобом. Стверджує, що працівники поліції не зупиняли його, Правил дорожнього руху він не порушував, а транспортний засіб знаходився в нерухомому стані.

При цьому вказує, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005, із змінами згідно постанови Верховного Суду України №18 від 19.12.2008, відповідальність за нормами КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Звертає увагу на те, що відповідно до позиції КАС ВС, висловлену у справі №204/8036/16-а від 19 лютого 2020 року, виключно водій, а не особа, яка сидить за кермом, підлягає відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Наголошує на тому, що під час зупинки транспортного засобу йому не було оголошено та роз`яснено право скористатись допомогою адвоката, що є грубим порушенням ст. 6 ЄСПЛ. Крім цього, йому не були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутнє безперервне відео, а є лише частини (уривки з контексту), що не відображає реальних обставин, що мали місце.

Посилається на те, що в графі до протоколу додаються вказано чек з приладу Drager, акт огляду на стан сп`яніння та рапорт, однак немає жодних відомостей про долучення відеозапису, що є порушенням п. 1 Розділу VIII Інструкції № 1395, в якій визначено чіткий перелік документів, які мають додаватись до протоколу про адмінправопорушення.

Вказує, що у випадку, коли особа не погоджується з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу та не відмовляється від проходження огляду в медичному закладі наявний склад правопорушення щодо відмови від проходження огляду у встановленому порядку, а тому працівниками поліції невірно встановлено об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та невірно пред`явлено обвинувачення, оскільки самого порушення в стані керування він не вчиняв та належними і допустимими доказами це не підтверджено.

Звертає увагу на факт здійснення психологічного тиску щодо нього працівниками поліції.

Вказує, що на виконання вимог ст. 40 ЗУ Про Національну поліцію інспектор поліції не повідомив його про здійснення відеофіксації, тим самим грубо порушив право на приватність, яке охоплює захист персональних даних, яка є частково конфіденційною відповідно до ч. 4 ст. 25 даного Закону.

Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку із тим, що не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, копію постанови отримав 18 листопада 2021 року після ознайомлення з матеріалами справи.

На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце її розгляду, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не подав.

Його захисник - адвокат Скиба В. М. пояснив, що ОСОБА_1 не заперечує про розгляд справи у його відсутності.

Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд вважає, що справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адмінвідповідальності, ОСОБА_2 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду скаржнику слід поновити, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що під час винесення постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 присутній не був, та те, що копію постанови захисник Скиба В. М. отримав 18 листопада 2021 року, що підтверджується клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, а апеляційна скарга подана ОСОБА_1 26 листопада 2021 року, вважаю за можливе поновити йому строк на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то, на думку судді апеляційного суду, зазначені твердження є неспроможними.

Так, доводи апелянта про порушення його права на захист у зв`язку із розглядом даної справи місцевим судом без його участі є безпідставними, оскільки він скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду, яке не вступило в законну силу, де йому була надана можливість повністю використати весь обсяг прав, передбачених КУпАП, в тому числі щодо залучення захисника та дослідження обставин справи для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог Конституції України та ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Так, суддею місцевого суду на підставі матеріалів справи правильно встановлено, що ОСОБА_1 30 вересня 2021 року о 03 год. 05 хв. в порушення вимог пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України в м. Тернополі по вулиці Збаразька керував транспортним засобом марки ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Аlcotest 7510 ОІМL №ARLM-0278 (повірка дійсна до 12.04.22 р.), на табло якого висвітлився показник у 2,48%о (проміле), чим вчинив правопорушення, склад якого передбачений ч. 2 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як вбачається із рапорту поліцейського взводу №2 роти 3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Щупляка В. І. від 30 вересня 2021 року, 29 вересня 2021 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_3 разом із старшим лейтенантом поліції Репелою Й. П та старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 заступили на нічну зміну в складі екіпажу Юпітер-204. 30 вересня 2021 року о 03 год. 05 хв. в м. Тернополі по вул. Збаразька, 37 водій ОСОБА_1 маневрував транспортним засобом ВАЗ 21114 справа наліво. Після чого було прийнято рішення зупинити даний транспортний засіб.

Дані дії водія ОСОБА_1 стали причиною зупинки автомобіля під його керуванням, а в подальшому в результаті виявлення ознак алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова, поведінка, що не відповідає обстановці) стали приводом зі сторони працівників поліції запропонувати останньому пройти огляд на стан алкогольного спяніння.

Таким чином вважаю, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції був зупинений законно, а тому твердження правопорушника в апеляційній скарзі про те, що працівники поліції діяли без достатніх на то підстав, є необґрунтованими.

При цьому доводи апелянта про те, що транспортний засіб знаходився в нерухомому стані, є надуманими та спростовуються наявними матеріалами справи.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, повторне протягом року керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп"яніння на технічному приладі - газоаналізаторі "Drager Аlcotest 7510 ОІМL №ARLM-0278 (повірка дійсна до 12.04.22 р.), на табло якого висвітився показник 2.48% (проміле) алкоголю в крові, відмовившись від проходження огляду на стан сп"яніння в медичному закладі.

Відтак, поліцейськими був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №306382 від 30 вересня 2021 р., акти огляду на стан алкогольного сп"яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також долучено до матеріалів справи роздруківку з технічного приладу "Драгер", за допомогою якого і проходив тест на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.

Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_1 не надавались та в матеріалах справи не містяться.

Складаючи протокол про адміністративне правопорушення, працівник поліції був обізнаний про те, що особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 - повторно протягом року притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП (постанова судді Тернопільського міськрайсуду від 17.03.21 справа №607/3198/21), а тому у протоколі про адміністративне правопорушення обґрунтовано зазначив кваліфікацію дії порушника саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, підтверджуються також долученим до матеріалів справи відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп"яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера "Драгер", за результатом якого на табло висвітилось - 2,48%о (проміле), з чим він погодився та відмовився їхати в медичний заклад.

При цьому, як вбачається із відеозапису із нагрудних камер поліцейських, після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння працівником поліції ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, в тому числі право користуватись правовою допомогою адвоката, а тому доводи апелянта щодо не роз`яснення таких прав та обов`язків є неспроможними.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки на одному із відеозаписів безперервно та чітко зафіксовано момент проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, який відмовився від проходження від огляду в закладі охорони здоров`я, і підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає. Також варто врахувати, що відеозапис із нагрудних камер поліцейських з моменту зупинки транспортного засобу ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , до початку складання адміністративних матеріалів не переривався.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.

Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апелянта, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази керування ним транспортним засобом, вважаю надуманими та такими, що надані з метою уникнення ним адміністративної відповідальності, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2021 року інспектором 3 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області Репелою Й. П. щодо ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №4838727, згідно якої останній 30 вересня 2021 року о 03 год 05 хв., керував транспортним засобом ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Збаразька у м. Тернополі, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1.а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Крім цього, як вбачається із долучених до справи відеозаписів, ОСОБА_1 не заперечував, що транспортним засобом керував він.

Безпідставними є доводи апелянта про застосування до нього працівниками поліції психологічного тиску, оскільки будь-яких ознак щодо примушування ОСОБА_1 вчинити певні дії ні з відеозаписів, ні з матеріалів справи не вбачається, зауважень чи заперечень ним також не відзначалось. У полі для письмових пояснень протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від дачі будь-яких пояснень відмовився.

Посилання апелянта на те, що на виконання вимог ст. 40 ЗУ Про Національну поліцію інспектор поліції не повідомив його про здійснення відеофіксації, тим самим грубо порушив право на приватність, яке охоплює захист персональних даних, яка є частково конфіденційною відповідно до ч. 4 ст. 25 даного Закону, спростовується відеозаписом із нагрудних камер поліцейських з якого вбачається, що на заборону ОСОБА_1 знімати його працівники поліції відповіли, що ведеться відеозапис відповідно до ст. 40 ЗУ Про Національну поліцію.

Всі інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, інших доказів, які б могли поставити під сумнів рішення суду першої інстанції, не надано.

Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та адміністративне стягнення застосовано в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

За таких обставин постанова судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2021 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови судді місцевого суду, апеляційною інстанцією не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 34000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г.І. Коструба