Справа № 645/2602/21
Провадження № 3/645/933/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі судді Алтухової О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азербайджану, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

14.04.2021 року о 08 год. 00 хв. в м. Харкові, Салтівське шосе, 230, ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів за маршрутом «ст. м. Барабашова-ст.м. Пролетарська» транспортним засобом «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії на право проведення такого виду діяльності, чим порушено ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 19, 58 Господарського кодексу України, ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Також, 13.04.2021 року о 09 год. 55 хв. в м. Харкові, пр-т Тракторобужівників, буд. 41, надавав послуги з перевезення пасажирів за маршрутом за маршрутом «ст. м. Барабашова-ст.м. Пролетарська» транспортним засобом «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії на право проведення такого виду діяльності, чим порушено ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 19, 58 Господарського кодексу України, ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2021 року адміністративні матеріали №645/2602/21 (провадження № 3/645/933/21) та №645/2615/21 (провадження № 3/645/936/21) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 1 ст. 164 КУпАП - об`єднані в одне провадження.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Приймаючи до уваги, що судом вжито необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 у судовому засіданні, доказів поважності причин його неявки в судове засідання останнім надано не було, зважаючи на те, що по даній категорії справ присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, враховуючи сталу практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу самостійно цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватись належними процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, зобов`язаний всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

За ч. 2 ст. 19 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання підлягають державній реєстрації відповідно до цього Кодексу та закону.

Частина 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визначає: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Частина 1 ст. 58 ГК України встановлює, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» документ дозвільного характеру це дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Статтею 6 частина 12 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.

Статтею 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», встановлені зобов`язання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Відповідно ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та / чи вантажів, тощо.

Відповідно п. 24 ч. 1 ст. 7 перевезення пасажирів транспортом входить до переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Абзацем 2 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Так Документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України. Абзац 8 Статтею 39 цього закону передбачено, що документи для автомобільного самозайнятого перевізника є: ліцензія, посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сервісна книжка, медична довідка.

Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення пасажирів, які ОСОБА_1 не були надані.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень підтверджується дослідженими судом доказами: протоколами про адміністративні правопорушення № 0019248 від 14.04.2021 року, № 0019242 від 13.04.2021 року, свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу, фотознімками транспортних засобів, «Mercedes-Benz» з державними номерними знаками НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , з яких вбачається маршрут перевезення «м. Пролетарська м. Ак. Барабашова».

Згідно ст.ст. 34, 35 КУпАП обставин, що пом`якшують чи обтяжують адміністративну відповідальність, під час судового розгляду не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь його вини, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин. У відповідності до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП перелічені докази, безпосередньо досліджені судом є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій притягуваного та визнання його винуватості.

Як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 не повідомив місце роботи та посаду, з протоколами ознайомлений, окремих пояснень не надав, тобто особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, не були дотримані вимоги діючого законодавства та не надані докази, які підтверджують відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Суд, враховуючи викладене, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, а саме: не являючись суб`єктом господарювання відповідної категорії, здійснив господарську діяльність без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Суд вважає необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_1 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 164 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000,00 грн) без конфіскації грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору складає 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що на момент вчинення правопорушення складало 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 164, 247, 283, 284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тисячі (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцяти тисяч) грн 00 коп. без конфіскації грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її ухвалення шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Суддя О. Ю. Алтухова