Справа № 464/1813/20 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 33/811/84/21 Доповідач в 2-й інстанції: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Белени А.В.,

з участю :

апелянта ОСОБА_1 ,

представника - адвоката Труша І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 , за ч.1 ст. 41 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2020 року,

встановив :

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 10.06.2020 відносно

ОСОБА_2 , головного лікаря КНП «4-а міська поліклініка м.Львова», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 41 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 31 березня 2020 року № ЛВ11530/456/АВ/П/ПТ, за період 2014-2019, січень лютий 2020 року лікарям хірургам не проводилась доплата за оперативне втручання. Зокрема, при огляді журналів запису амбулаторних операцій ф 069/о за період 2013 2018 роки та 2018 по день інспекційного відвідування встановлено, що впродовж вказаного періоду лікарем-хірургом ОСОБА_1 здійснювалися оперативні втручання, однак за відповідні періоди не проводилося підвищення посадового окладу за здійснення оперативних втручань у залежності від обсягу, складності й характеру праці при роботі: в амбулаторно-поліклінічному закладі (відділенні) до 15 відсотків посадового окладу, чим порушив вимоги ст. 98 КЗпП, ч.1 ст. 13 ЗУ «Про оплату праці».

На дану постанову судді Саляк І.Б., подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою визнати наявність в діях головного лікаря ОСОБА_2 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП.

Апелянт покликається, що про час та місце розгляду справи у Сихівського районному суді він не був належним чином повідомлений, оскільки його не було залучено до справи, як скаржника, чим позбавили права вчасно оскаржити дану постанову. Про існування оскаржуваної постанови довідався лише 29.12.2020 на підставі адвокатського запиту.

Апелянт вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою, прийнятою з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права та такою, що підлягає скасуванню з ряду підстав.

Апелянт покликається, що судом першої інстанції було однобоко досліджено матеріали справи лише з точки зору ОСОБА_2 .

Апелянт зазначає, що отримав відповіді з Міністерства охорони здоров`я від 17.03.2016 щодо питання оплати праці працівників закладів охорони здоров`я, де зазначено, що проведення роботи з визначення розміру надбавок здійснюється постійно діючою тарифікаційною комісією закладу охорони здоров`я, яка створюється за наказом його керівника. Атестація робочих місць для встановлення доплати не проводиться. Доплата та надбавка до зарплати відповідно до наказу № 308/519 підтверджується у відповідях на його звернення від 28.02.2020, 13.03.2020.

У відповіді від 19.11.2020 на його звернення Державна аудиторська служба України зазначила, що вказані доплати та надбавки лікарям, відповідно до Наказу № 308/519 є обов`язковими.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення апелянта ОСОБА_1 , підтримане його представником адвокатом Трушем І.М., який просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, розглянувши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вказане вище клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 294 КУпАП «стосовно оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення» відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 2-рп/2015 (v002p710-15) від 31.03.2015 - в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене ч.І ст. 284 цього Кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у ст. 24-1 цього Кодексу, про закриття справи.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення регламентована положеннями глави 24 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а згідно 4.2 цієї норми Закону постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Таким чином, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не вручення порушнику чи іншому учаснику процесу копії цієї постанови.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова винесена 10.06.2020 року, що свідчить про те, що відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП останнім днем подання на неї апеляційної скарги є 21 червня 2020 року.

У заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови ОСОБА_1 зазначає, що про розгляд справи в суді першої інстанції йому не було відомо до грудня 2020 року.

Однак, як з`ясовано в суді апеляційної інстанції, він на початку червня 2020 року цікавився в Сихівському районному суді м. Львова про хід справи. Також йому стало відомо, що Управління праці суд, як сторону в даній справі, суд першої інстанції також не повідомив про розгляд протоколу складеного їх інспектором.

Апелянт зазначив, що влітку у 2020 року зі сторони керівництва КНП «4 Міська поліклініка м. Львова» подавались документи на мирову угоду по цьому питанню, однак вирішено не було. Протокол про адміністративне правопорушення був складений саме на підставі скарги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга гр. ОСОБА_1 була подана в суд апеляційної інстанції 11.01.2021 (а.с.93) на постанову суду першої інстанції від 10.06.2020, тобто із значним пропуском строк на апеляційне оскарження.

У матеріалах справи наявний ордер про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Труш І.М. та ОСОБА_1 від 10 березня 2020 року (а.с.90). Як зазначив адвокат в адвокатському запиті він представляє інтереси ОСОБА_1 у цивільній справі (а.с.89). Таким чином на момент винесення, 10.06.2020 року, судом першої інстанції постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 41 КУпАП стосовно ОСОБА_2 , громадянин ОСОБА_1 не був позбавлений правової допомоги фахівця, мав можливість цікавитися даною справою та цікавився рухом справи, що підтвердив в суді першої інстанції, а тому навіть з врахуванням карантинних обмежень, які станом на кінець літа 2020 року були послаблені, міг в розумні строки оскаржити постанову суду від 10.06.2020.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необгрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як вказав Європейський суд у справі «Пономарьов проти України», принцип правової визначеності порушується і у разі відсутності поваги до процесуальних строків (заява № 3236/03,3 квітня 2008, п. 40-41). Так, суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України», заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності рішення.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 подана з пропуском десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, причини пропуску строку не є поважними, а тому з урахуванням зазначеного вище вважаю, що є всі підстави для відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, суд,

постанова:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку апеляційного оскарження постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 10 червня 2020 року стосовно ОСОБА_2 , за ч.1 ст.41 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками повернути апелянту.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду А.В. Белена