Номер провадження: 33/813/544/21
Номер справи місцевого суду: 521/7851/20
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя Котелевський Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Альбрехта І.С.,

представника митниці Пташинської А.О.,

захисника Лічмана В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Лічмана В.Л. в інтересах ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.06.2020 року, -

встановив:

постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.06.2020 року,

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Молдови, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10000 (десяти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень, а також стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень та сорок копійок).

Не погоджуючись з постановою, захисник Лічман В.Л. в інтересах ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.06.2020 року змінити в частині застосування адміністративного стягнення та застосувати відносно останнього адміністративне стягнення у виді конфіскації транспортного засобу «VAUXHALL INSIGNIA», р/н НОМЕР_1 VIN - НОМЕР_2 , країна реєстрації Великобританія. Захисник посилається на те, що суддею першої інстанції було порушено норми процесуального права у виді неналежного повідомлення особи про день та час слухання справи, що призвело до неналежної оцінки обставин правопорушення та відомостей про особу, що притягується до відповідальності, та призначено занадто суворе адміністративне стягнення.

Одночасно в апеляційній скарзі захисник Лічман В.Л. заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому посилається на те, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся за відсутності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), останньому не вручили копію постанови у встановлений законом строк, а також зазначає, що після отримання копії вказаної постанови 15.03.2021 року, невідкладно була подана апеляційна скарга.

У відповідності до положень ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участьу провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

На стадії апеляційного розгляду, в першому судовому засіданні, захисник Лічман В.Л. підтримав свою апеляційну скаргу та надав суду пояснення на підтримку доводів скарги.

Проте, друге судове засідання апеляційного суду проведено за відсутністю захисника Лічмана В.Л. та BURDEINII FILIPP ( ОСОБА_2 ), оскільки останні будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.

13.05.2021 року до Одеського апеляційного суду захисником Лічманом В.Л. подано заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій останній підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що захисник Лічман В.Л. та ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) в останнє судове засідання не з`явилися, суд розцінює таку їх поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Розгляд справи за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали адміністративної справи; заслухавши в першому судовому засіданні доводи захисника Лічмана В.Л., який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а також просив поновити строк на апеляційне оскарження; заслухавши представника Одеської митниці Держмитслужби Пташинську А.О., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; дослідивши докази, які долучені до справи; суд доходить до наступних висновків.

Що стосується доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом встановлено таке.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) участі в судовому засіданні суду першої інстанції не приймав, оскаржена постанова винесена за його відсутністю, копія постанови останньому районним судом не направлялась.

Згідно доводів апелянта копію постановистороною захисту було отримано 15.03.2021 року, після звернення до районного суду.

Матеріали судової справи не містять відомостей про отримання ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) копії оскарженої постанови в межах строку апеляційного оскарження та не спростовують доводи апелянта щодо дати отримання копії оскаржуваної постанови.

Апеляційна скарга захисника надійшла до Малиновського районного суду м. Одеси 25.03.2021 року, тобто фактично з пропуском строку на апеляційне оскарження (а.с. 20-22).

Вважаючи за необхідне забезпечити ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) право на доступ до правосуддя шляхом апеляційного оскарження постанови судді районного суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що матеріали судової справи не містять доказів на підтвердження того, що правопорушнику та його захиснику судом першої інстанції вручалася або надсилалася копія оскарженої постанови у визначений законом строк на апеляційне оскарження, у суду відсутні підстави ставити під сумнів твердження апелянта щодо отримання копії оскарженої постанови лише 15.03.2021 року, оскільки матеріалами судової справи ці доводи апелянта не спростовують, а тому суд вважає судом поновлений строк на апеляційне оскарження постанови судді районного суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, з посиланням порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційним судом встановлено таке.

Статтею 487 Митного кодексу України (далі МК) передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Положеннями ч. 1 ст. 486 МК передбачено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.495 МК доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Відповідно до вимог ст.ст. 486, 489 МК, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи захисника Лічмана В.Л. та заперечення представника митниці Пташинської А.О., апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді районного суду є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог МК та КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Приймаючи рішення по справі, суддя районного суду вірно встановив обставини правопорушення та на законних підставах визнав ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК.

Суд першої інстанції вірно встановив, що 18.01.2020 року, о 12 год. 06 хв., в зону митного контролю відділу митного оформлення №1 митного поста «Аккерман» Одеської митниці ДФС в напрямку з Молдови до України, в`їхав автобус «MERCEDES BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в якому в якості пасажира слідував гр. Молдови ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ). Під час здійснення митного контролю, відповідно до інформації розділу «Автотранспортні засоби (облік транспортних засобів в пункті пропуску для автомобільного сполучення)» програми АСМО «Інспектор», яка використовується згідно з ч. 1 ст. 31 МК України для проведення передбачених цим кодексом митного контролю та митного оформлення, встановлено, що гр. Молдови ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) ввіз 21.11.2018 року на митну територію України транспортний засіб марки «VAUXHALL INSIGNIA», р/н НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 , країна реєстрації Великобритания, через зону діяльності Одеської митниці ДФС в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року». Інформація щодо вивезення за межі митної території України даного транспортного засобу станом на 18.01.2020 року - відсутня.

В митниці ДФС з метою продовження строку тимчасового ввезення транспортного засобу марки «VAUXHALL INSIGNIA», р/н НОМЕР_4 , країна реєстрації Великобритания, гр. Молдови ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) не звертався. Документів, що підтверджують факт аварії чи обставин непереборної сили, виданих компетентними органами (установами) та засвідчених в установленому порядку, гр. Молдови ОСОБА_1 на момент перетину митного кордону України не має.

Згідно з листом TOB «Експоцентр Одеса» від 05.02.2020 року №0381-inf вартість транспортного засобу «VAUXHALL INSIGNIA», р/н НОМЕР_5 НОМЕР_2 , країна реєстрації Великобритания, складає 00 гривень.

На підставі викладених обставин, 18.01.2020 року, посадовою особою Одеської митниці ДФС відносно гр. Молдови ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було складено протокол про порушення митних правил №0093/50000/20 від 18.01.2020 року за ознаками порушення митних правил, передбачених ч.6 ст. 481 МК України.

Факт вчинення ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, підтверджується: протоколом про порушення митних правил №0093/50000/20 від 18.01.2020 року (а.с.1-4); доповідною запискою головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Аккерман» Одеської митниці Держмитслужби Деревянко В. від 18.01.2020 року (а.с. 5-6); письмовими поясненнями ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) від 18.01.2020 року (а.с.7-8); витягом з реєстру даних Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску (а.с. 13).

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) складу правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК.

Апеляційний суд погоджується з оскарженою постановою судді суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.6 ст.481 МК перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування

Як передбачено ч.1 ст.380 МК тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Відповідно до ч.ч. 6, 7, 8 ст. 380 МК тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. У разі втрати чи повного зіпсування тимчасово ввезених транспортних засобів особистого користування внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється за умови надання митним органам власниками таких транспортних засобів достатніх доказів їх втрати чи зіпсування. Дозволяється поміщення таких транспортних засобів у митний режим знищення або руйнування. Транспортні засоби особистого користування, тимчасово ввезені на митну територію України громадянами більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації. Порядок державної реєстрації транспортних засобів особистого користування, тимчасово ввезених на митну територію України громадянами, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З огляду на вищенаведені норми митного законодавства та перевіривши наявні матеріали справи та долучені до протоколу про порушення митних правил докази, апеляційний суд вважає, що суддя місцевого суду зробив вірний висновок про доведеність вини ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у порушенні митних правил щодо не вивезення за межі митного кордону України автомобілю марки «VAUXHALL INSIGNIA», р/н НОМЕР_5 НОМЕР_2 , країна реєстрації Великобритания, чим перевищив строк тимчасового ввезення, встановлений ст.380 МК України більше ніж на 30 діб, що підтверджується сукупністю зібраних й перевірених доказів, яким суд надав належну правову оцінку, та дії останнього вірно кваліфіковані за ч.6 ст.481 МК України.

Апелянт в поданій апеляційній скарзі та в судовому засіданні фактично не оспорював доведеність вини ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчинені правопорушення за обставин, які викладені в протоколі про порушення митних правил та посилався лише на недотримання судом першої інстанції положень закону щодо порядку розгляду судового справи (відсутність повідомлення особи, яка притягається до відповідальності про день та час слухання справи), що призвело до неналежної оцінки обставин правопорушення, а також неврахування при ухвалені рішення відомостей про особу, що притягається до відповідальності, що потягло за собою призначення занадто суворого виду адміністративного стягнення.

Доводи апелянта стосовно невірного застосування до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адміністративного стягнення у виді штрафу, з мотивів його суворості, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Згідно оскаржуваної постанови, суддя районного суду, при застосуванні адміністративного стягнення врахував положення ст.ст. 23, 33 КУпАП, зокрема врахував: характер вчиненого правопорушення; особу правопорушника та ступінь його вини; обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність; та прийшов до вірного висновку про можливість застосування до останнього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10000 (десяти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень, який у відповідності до санкції ч.6 ст.481 МК, як за своїм видом, так і розміром, є мінімальним стягненням за вказаною нормою закону.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо суворості застосованого до правопорушника стягнення, суд враховує той факт, що захисник Лічман В.Л. не навів раціональних та переконливих доводів щодо можливості застосування до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адміністративного стягнення у виді конфіскації транспортного засобу «VAUXHALL INSIGNIA», р/н НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 (країна реєстрації Великобритания). Зокрема, захисник не надав суду будь-яких доказів на підтвердження місця знаходження на теперішній час транспортного засобу, ввезеного правопорушником на територію України 21.11.2018 року.

На думку апеляційного суду, наведені вище обставини, зокрема факт відсутності інформації щодо реального місця знаходження транспортного засобу, унеможливлюють прийняття апеляційним судом рішення про зміну виду адміністративного стягнення із штрафу на конфіскацію вказаного автомобіля, про що просить сторона захисту, з огляду на те, що така зміна може потягти за собою неможливість виконання рішення суду щодо застосування такого виду стягнення на правопорушника, що в свою чергу фактично нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення та принцип забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення (ст.ст. 1, 7 КУпАП), мету адміністративного стягнення (ст.23 КУпАП) та загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення (ст.33 КУпАП).

Крім того, оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо суворості застосованого до правопорушника стягнення, та прохання апелянта змінити вид стягнення на конфіскацію майна правопорушника, суд враховує положення ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у відповідності до яких кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися, зокрема третього критерію правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.

Враховуючи вищенаведене, на думку апеляційного суду, адміністративне стягнення у виді конфіскації транспортного засобу, який належить особи, яка притягається до відповідальності, порушуватиме її право на володіння своїм майном, яке можна розцінювати як «надмірний тягар» в порівнянні із штрафом.

З урахуванням наведених обставин апеляційний суд доходить висновку, що застосоване суддею районного суду стягнення, як за своїм видом, так і розміром відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, оскільки є цілком пропорційним вчиненому правопорушенню.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 380, 458, 481, 486, 489, 495 Митного кодексу України, ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Лічмана В.Л. залишити без задоволення, а постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.06.2020 року, якою ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.481 МК України залишити без змін.

Копії ухвали апеляційного суду надіслати на адресу ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) та захиснику Лічману В.Л.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський