Справа №751/3772/21
Провадження №3/751/1367/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд м. Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

секретаря Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №751/3772/21, які надійшли від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце роботи ДП «Пассервіс» ВАТ «Чернігівавтосервіс», водій, місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.443 КУпАП

за участі сторін:

захисника Шамко О.Б.,

ВСТАНОВИВ:

21.05.2021 року о 06 год. 44 хв. за адресою: м. Чернігів, вул. Старобілоуська, 73 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ПАЗ 32051 /д.н.з. НОМЕР_1 /, що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом № 1 Епіцентр-Дачі (Ст. ОСОБА_2 ), та здійснював перевезення пасажирів в кількості 34 (тридцять чотири) чоловіка, що перевищує кількість місць для сидіння передбаченого технічною характеристикою транспортного засобу 23 (двадцять три) місць з місцем водія, чим порушив п.п.8 п.3 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року та вчинив адміністративне правопорушення, що передбачена ч.1 ст.443 КУпАП.

В судовому засіданні представник особи, що притягується до адміністративної відповідальності захисник Шамко О.Б. категорично заперечував щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Узагальнена позиція сторони захисту зводиться до відсутності у водія обов`язку та можливості контролювати кількість пасажирів в салоні транспортного засобу.

На неодноразові запитання головуючого по справі захисник підтвердив, що сторона захисту не оспорює ані факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом (тобто, виконання функцій водія) у вказаному в протоколі місці та часі, ані перебування в салоні автобусу під його керуванням 34 осіб в якості пасажирів.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.443 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.443 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в порушенні особою правил, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них.

Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до п.1 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року постановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Згідно з п.2 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя встановлюється «зелений», «жовтий», «помаранчевий» або «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19.

В пп.8 п.3 постанова КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року визначено, що з 24 лютого 2021 року на території України встановлюється «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням пасажирами під час перевезення засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Положення вказаної постанови Уряду про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів доведені до відома населення у встановленому законом порядку, а відтак підлягають безумовному виконанню.

Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.

Як вбачається реєстраційної картки транспортного засобу ПАЗ 32051 /д.н.з. НОМЕР_1 /, передбачена кількість місць для сидіння з водієм у вказаному транспортному засобі становить 23 місць /а.с.5/.

З долученого до справи та переглянутого відеозапису вбачається, що в салону вказаного транспортного засобу здійснювалось перевезення пасажирів в кількості, яка заочно перевищує кількість місць для сидіння. З урахуванням позиції захисту та наявних в справі письмових доказів підстав суд вважає доведеним перевезення ОСОБА_1 в салоні транспортного засобу 34 осіб, тобто ним здійснювалося перевезення пасажирів понад встановленої норми.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, які були досліджені під час розгляду справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 062833 від 21.05.2021року, письмовими поясненнями, що долучені до матеріалів справи, відеозаписом до протоколу серії АА № 062833 від 21.05.2021 року, рапортом поліцейського УПП в Чернігівській області.

За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.44-3 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Суд звертає увагу, що ані ч.1 ст.44-3 КУпАП, ані п.п.8 п.3 Постанови, не містять вказівку про те, що суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення та закріплені на законодавчому рівні обмеження та заборони щодо здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, стосуються виключно суб`єкта господарювання.

Той факт, що ОСОБА_1 беззаперечно керував транспортним засобом та особисто здійснював перевезення пасажирів у кількості, яка перевищує установлену межу, хоча він міг і повинен був контролювати кількість пасажирів, свідчить про фактичне порушення ним встановлених правил щодо карантину людей, та запроваджених посилених протиепідемічних заходів.

Розглядаючи питання про можливість застосування положень ст.22 КУпАП, суд враховує, що звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Санкцією статті 44-3 КУпАП передбачено покарання за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - у виді штрафу у розмірі від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що об`єктом вказаного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення, а об`єктивна сторона виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, такі дії завдають шкоди як державним (суспільним) інтересам, так і інтересам громадян.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи, характер вчиненого правопорушення, беручи до уваги суспільну небезпеку вказаних дій у період карантину в країні, вид та розмір стягнення, яке законодавцем передбачено за вказані дії, позицію особи, що притягується до відповідальності, суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.

Суд наголошує, що не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, ОСОБА_1 свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, а контролювати кількість пасажирів, які знадяться в салоні автобусу (маршрутного таксі), забезпечення безпеки їх життю та здоров`ю - є безпосереднім обов`язком водія транспортного засобу, який здійснює пасажирське перевезення.

Твердження захисника Шамко О.Б. стосовно того, що ОСОБА_1 не є суб`єктом даного правопорушення, бо являється лише найманим працівником та не здійснює господарську або організаційну діяльність, судом оцінюється критично, оскільки останньому ставиться у провину не зайняття господарською діяльністю з порушенням певних вимог карантинних заходів, а саме його дії як водія, що не відповідають обмеженням, встановленим нормативними актами щодо карантину людей, а тому він є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, суд враховує характер та обставини скоєного адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік та соціальне положення, ступінь його вини, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, вчинення адміністративного правопорушення вперше, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах мінімальної межі санкції статті у виді штрафу.

Обставин, які б позбавляли можливості суд застосувати до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу не встановлено. Окрім того, суд також вважає, що в даному випадку саме такий вид і розмір стягнення, враховуючи вищевикладені обставини, буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування.

В протилежному випадку, з огляду на невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, не варто розраховувати на дотримання ним та іншими водіями виконання постанов Кабінету Міністрів України направлених на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст.7,9,22,23,33-35,44-3,251,252,283,84 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 гривні на користь держави.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Новозаводського районного суду м. Чернігів В.Г.Павлов