ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5823/20 Номер провадження 33/814/44/21Головуючий у 1-й інстанції Савченко А. Г. Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Рябішин А.О., з секретарем Журою Н.Л., за участю особи , яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Карнаух С.В., потерпілого ОСОБА_2 , адвоката Євграфової О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 10 липня 2020 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Барнаул Алтайський край РФ, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, пенсіонера, до адміністративної відповідальності не притягувався,-

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст.124,122-4 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 10 липня 2020 року закрито справу щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП.

Згідно з протоколом про адмінправопорушення , серії ДПР18 № 401498 , « ОСОБА_1 25 червня 2020 року о 10 год. 57 хв., керуючи транспортним засобом ВАЗ-2109 д. н. з. НОМЕР_1 , в порушення пунктів 10.1, 10.9. Правил дорожнього руху України (далі Правил) під час руху заднім ходом по вулиці Київське Шосе, 44 в м. Полтаві, не впевнився в безпеці виконання свого маневру та допустив наїзд на припаркований авітомобіль Nissan Almera, д. н. з. НОМЕР_2 , в зв`язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження. Після скоєння наїзду на вказаний автомобіль порушник залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, що на думку ініціатора складення протоколу є вчиненням адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтями 122-4 та 124 КУпАП.

Закриваючи провадження по справі суд вказав , щооб`єктивні докази, які б достеменно свідчили про скоєне ОСОБА_1 порушення пунктів 10.1, 10.9, 2.10 Правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП в матеріалах справи відсутні; протокол оформлений без додержання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 6 листопада 2015 року № 1376 та без додержання вимог, та статті 256 КУпАП , а тому недоведена вина порушника у вчиненні ДТП.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати та постановити нову , якою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП.

В окремому клопотанні просить також поновити строк на апеляційне оскарження оскільки він не був присутнім в судовому засіданні і постанову судді отримав лише 29 липня 2020 року.

На переконання принесеної апеляції ОСОБА_2 вказує , що доказами вини ОСОБА_3 є протокол , його пояснення , тому суддя першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини адміністративної справи, оскільки посилання на відсутній доказів пошкоджень транспортних засобів не взято до уваги вищевикладені факти.

Судом першої інстанції грубо проігноровано наявні докази у справі , мотивуючи про відсутність будь- яких доказів що підтверджують вину ОСОБА_1 .

Відповідно до оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції вказував на порушення ст. 256 КУпАП , однак не вказав, які саме недоліки (дата, місце ) вищевикладених вимог допущенні посадовою особою під час складання протоколу серії ДПР 18 № 401498 15.06.2020, що унеможливлювали всебічний та повний розгляд справи.

Окрім того, не зрозуміло з яких причин, суддею першої інстанції не було направлено адміністративний матеріали у справі 5823/20 на доопрацювання.

Також, судом першої інстанції не викликано патрульних поліції, як свідків ДТП що сталась 25 червня 2020 року, не з`ясовано , яким саме чином встановлено причетність ОСОБА_3 до обставин справи , які обстеження транспортних засобів були проведені.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його адвокат апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав. Просили при цьому поновити строк на апеляційне оскарження.

Особа , яка притягається до адміністративної відповідальності та його адвокат заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги.

Щодо строку на апеляційне оскарження.

Приймаючи до уваги , що ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні в суді першої інстанції і постанову судді отримав лише 29 липня 2020 року , апеляційна скарга подана у 10 денний суток з моменту отримання копії судового рішення , строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Мотиви суду

Заслухавши пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , допитавши свідків , дослідивши матеріали провадження , апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вважаю , що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.

Так , закриваючи справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя врахував процесуальні порушення та відсутність доказів на підтвердження винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.124 КУпАП.

Із вказаним висновком судді місцевого суду погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є непереконливими та висновків судді суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки питання встановлення факту події ДТП має первинне значення у встановленні факту залишення місця ДТП , апеляційним судом аналізуються докази на підтвердження або спростування факту події ДТП.

За нормативним визначенням об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення , передбаченого ст.124 КУпАП полягає у порушенні особою Правил дорожнього руху України , які перебувають у причинному зв`язку із настанням події ДТП та відповідно спричинення механічних пошкоджень транспортних засобів.

Обставини , що вказують на той факт , що порушення Правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв`язку із настанням події ДТП має бути встановлені поза розумним сумнівом.

Питання доведення поза розумним сумнівом передбачає за своїм змістом суворе дотримання процедури фіксації адміністративного правопорушення, збирання та оцінку доказів із суворим дотриманням вимог адміністративного процесуального законодавства.

За змістом протоколу про вчинення адміністративного правопорушення , ОСОБА_1 обвинувачується у порушенні п.п.10.1 , 10.9 Правил дорожнього руху України за ст.124 КУпАП і п.2.10 за ст.122-4 КУпАП.

Аналізуючи матеріали адміністративної справи , апеляційний суд вважає , що вказаними матеріалами не доведено поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 , у порушенні згаданих вище пунктів ПДР та відповідно у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.ст.122-4 , 124 КУпАП.

Так , якщо звернутись до первинних доказів у справі , які були надані судді, а зокрема : схеми місця ДТП, то в ній з незрозумілих причин позначено лише один автомобіль потерпілого ОСОБА_2 . Водночас , в цій же схемі описуються пошкодження в тому числі і автомобіля ОСОБА_1 . Вже самі по собі вказані факти викликають сумнів у належності та допустимості як доказів вказаних процесуальних документів.

Фототаблиця , що приєднана до схемі місця ДТП не носить жодного інформативного характеру оскільки на ній не зафіксовано номери транспортних засобів(а.с.6,7,8). Фототаблиця з номером автомобіля ВАЗ-2109 д.н. НОМЕР_1 , виконана вочевидь біля управління Патрульної поліції.

Із пояснень допитаних в судовому засіданні апеляційного суду свідків , які є зокрема працівниками поліції, неможливо встановити причетність до вчинення правопорушення саме ОСОБА_1 , оскільки всі вони приймали участі у вказаних подіях «постфактум». Свідками саме ДТП , на чому наголошується в апеляції ОСОБА_2 , вони не були.

Апеляційним судом вживались всі заходи процесуального характеру щодо забезпечення права автора апеляції як потерпілого на подання доказів у справі , оскільки він не був присутнім під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Так , апеляційним судом викликався за номером телефона, який був наданий автором апеляції, свідок ОСОБА_4 , який за версією автора апеляції , був свідком моменту ДТП.

Водночас , вказаний свідок до апеляційного суду з`явитись відмовився і сторона автора апеляції не забезпечила його присутність в судовому засіданні. Посилання в такому випадку ОСОБА_2 та його адвоката на покази цього свідка , які він можливо і надав їм особисто, є вочевидь неправильним.

Апеляційним судом за клопотанням автора апеляції та його адвоката була призначена судова автотехнічна експертиза.

За результатами вказаної експертизи не було встановлено , що автомобіль ВАЗ-2109 д.н. НОМЕР_3 , причетний до скоєння ДТП.

При цьому у п.4 свого висновку (дослідницька частина) експерт вказав: « По механізму пошкоджень , які знаходяться на лівій задній частині автомобіля Ніссан-Альмера д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 та правій задній частині автомобіля ВАЗ 2109 д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , встановити ймовірність зіткнення цих транспортних засобів не представляється за можливе , оскільки пошкодження заднього бамперу автомобіля Ніссан-Альмера д.н. НОМЕР_2 підлягалося відновленню, а також слідів та механічних пошкоджень на досліджуваних транспортних засобів , які б вказували на їх контактування під час проведення огляду виявлено не було».

Апеляційний суд усвідомлює , що висновок експерта , яким би він не був , не має наперед встановленого значення і має бути оцінений у сукупності з іншими доказами.

У розумінні вказаного процесуального аспекту , апеляційний суд і акцентує увагу на тому , що висновок експерта , який є негативним по відношенню до апеляційних вимог , не спростовується жодними доказами у справі.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах , одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин (правопорушення) був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений законодавством, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення."

Оцінюючи докази у справі , як ті , що були предметом розгляду судді суду першої інстанції так і ті , що були надані автором апеляції , апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху України, які б знаходилися в причинному зв`язку з ДТП і відповідно із фактом самої події ДТП за його участю та з фактом залишенням місця ДТП , як похідної кваліфікації його дій.

Інші докази наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.122-4 , ст.124 КУпАП в матеріалах справи відсутні, і автором апеляції в апеляційній інстанції не надано.

Зокрема , не можна визнати переконливими доказами первинні пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які маються в матеріалах провадження, оскільки , по-перше , вони є суперечливими і , по-друге , не тільки не підтверджуються іншими доказами , а і прямо суперечать їм.

При цьому , апеляційний суд звертає увагу на принцип безпосередності дослідження доказів і безпосереднього сприйняття судом показів як сторін , так і свідків.

Погоджується апеляційний суд також і з порушеннями , допущеними при складанні протоколу про адміністративне правопорушення , на які вказує суддя суду першої інстанції.

У цьому контексті апеляційний суд звертає увагу, що дотримання процесуальних правил щодо фіксації правопорушення, має важливе значення у питанні оцінки доказів на предмет їх допустимості в провадженні у справах про адміністративні правопорушення.

На переконання суду апеляційної інстанції, при розгляді питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив усі обставини справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про закриття провадження в справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4, ст. 124 КУпАП.

При цьому , порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не встановлено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Сам по собі факт розгляду провадження в суді першої інстанції за відсутності ОСОБА_2 не є підставою для скасування судового рішення , оскільки його права як потерпілого були в повному об`ємі поновлені апеляційним судом.

Інших порушень вимог закону допущених судом першої інстанції, які б були підставою для скасування рішення суду, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення , а постанову судді - без змін.

Керуючись ст. 293, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Октябрського районного суду м. Полтави від 10 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення , а постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 10 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 без змін;

Постанова набирає законною сили з моменту проголошення є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Рябішин