ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1082/21

08 червня 2021 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Левчук В.В.

розглянувши матеріали, що надійшли від Головного управління ДФС у Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працює, паспорт НОМЕР_1 виданий 15.08.2017 органом 5612, проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч.1ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2021 року у м.Рівне відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшим оперуповноваженим з ОВС у СОТАГ УПЕП ГУ ДФС у Рівненській області складено протокол №683575 про адміністративне правопорушення серії АА №683575, з якого вбачається, що при проведенні 27.02.2021 близько 12 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 профілактичних заходів направлених на недопущення реалізації фальсифікованих нафтопродуктів громадянином ОСОБА_1 , встановлено проведення господарської діяльності (реалізація дизельного палива та бензину А-92) без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, чим порушено вимоги ст.58 Господарського кодексу України, ст.50 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.164 КУпАП. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Гречко Т.В. подав заперечення, у якому вказав, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 здійснює систематичну господарську діяльність, які у даному випадку могли б свідчити про вчинення останнім правопорушення. Також вказав, що протокол і рапорт одного з оперуповноважених ДФС в Рівненській області не є беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення та розгляд справи провести у відсутності ОСОБА_1 та захисника.

Відповідно до ч.2 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Таким чином, при розгляді справи адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши протокол, матеріали, додані до протоколу встановив наступне.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення надано протокол №683575 про адміністративне правопорушення серії АА №683575 від 15.03.2021, рапорт старшого оперуповноваженого з ОВС ВПЗ у СОТАГ УПЕП ГУ ДФС у Рівненській області.

Диспозиція ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

При цьому суд враховує, що усі викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені на предмет їх підтвердження сукупністю належних та допустимих доказів.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено обставин вчинення адміністративного правопорушення, а саме кому і в якій кількості було реалізовано пальне, а у матеріалах справи відсутні докази систематичності дій особи, відносно якої складено протокол, що є обов`язковою ознакою господарської діяльності та наявність мети отримання прибутку.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про свідків, які могли б підтвердити обставини, вказані у протоколі.

Так протокол про адміністративне правопорушення не містить інших обставин, що мають істотне значення для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а зокрема: протягом якого часу ОСОБА_1 здійснював відповідну діяльність, тобто проміжок часу, а не конкретна дата й час, оскільки господарська діяльність обов`язково має тривалий, а не одноразовий характер; всі задокументовані окремі факти такої діяльності, які в своїй сукупності підтверджують самостійний, ініціативний і систематичний характер діяльності, яку здійснює особа, адже ці ознаки є обов`язковими для господарської діяльності; інші обставини, які мають істотне значення для правильної кваліфікації дій особи та встановлення усіх обставин справи (наприклад, що особа не перебуває в трудових відносинах з юридичною особою чи фізичною особою-підприємцем, а також, що ця особа не працює на іншого суб`єкта без укладення трудового договору з порушенням вимог ст.24 КЗпП України, оскільки у такому разі діяльність цієї особи не матиме характерного для господарської діяльності самостійного та ініціативного характеру і такому випадку може йти мова про відповідальність такого суб`єкта за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо він не є суб`єктом підприємницької діяльності, та/або за ст.265 КЗпП України, якщо він має всі дозвільні документи на відповідний вид діяльності, але допустив працівника до роботи без укладання трудового договору).

При цьому, суд не приймає як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення рапорт оперуповноваженого органу ДФС, оскільки останній не є доказом, адже складений заінтересованою особою.

Більше того, відповідно до ч.1 ст.256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до п.5 розділу ІІ Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 02 липня 2016 року №566 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 липня 2016 року за №1046/29176, усі реквізити Протоколу заповнюються розбірливим почерком державною мовою. Не допускаються закреслювання або виправлення відомостей, що заносяться до Протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як Протокол підписаний особою, відносно якої він складений.

Разом з тим, як вбачається із доданого захисником до заперечень паспорта громадянина України ОСОБА_1 № НОМЕР_1 виданого 15.08.2017 (код органу 5612), ім`я останнього вказано « ОСОБА_2 », а у протоколі та доданих до протоколу матеріалах вказано ім`я « ОСОБА_3 ».

Крім того, відповідно ч.1, 2 ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Згідно п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Крім того, суд звертає увагу, що закриття провадження у справі з підстав закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, є закриття з нереабілітуючих підстав, однак у Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня відповідна норма, яка б регулювала питання, пов`язані із закриттям провадження у справі з прив`язкою до реабілітуючої чи нереабілітуючої підстави для такого закриття.

Суд також враховує, що захисник Боровця М.С. наполягав на закритті провадження у справі саме з реабілітуючих підстав, а саме за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

При цьому суд враховує, що конкретної дати вчинення правопорушення матеріали справи також не містять, незважаючи, що у протоколі вказано, що описаний факт виявлено 27.02.2021, оскільки датою вчинення такого правопорушення, зокрема, можуть бути документи щодо реалізації пального.

Відтак, у суду відсутні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення містить недостовірні відомості щодо імені особи, відносно якої такий протокол складено та дати вчинення правопорушення і виправлення у протоколі не допускаються в силу вимог п.5 розділу ІІ Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, що унеможливлює повернення останнього для доопрацювання.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Суд також враховує, що Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Таким чином, у розумінні Конвенції, протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням, оскільки санкція статті передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої, тоді як мінімальний розмір штрафу, який сьогодні може бути призначений за вчинення злочину 510 грн. (ст.53 КК України).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення, відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначене вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства.

У зв`язку із цим при розгляді справи, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону.

Відтак, усі наявні сумніви та протиріччя слід трактувати на користь ОСОБА_1 , а відтак суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі №564/1082/21 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяВ. В. Левчук