Справа 362/6482/21
Провадження 3/362/2718/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2021 року м. Васильків

Суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Сухарева О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2021 до Васильківського міськрайонного суду засобами поштового зв`язку надійшла справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , яка 14.09.2021 близько 12 год. 25 хв. у м. Василькові, перебуваючи вдома, ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: її малолітній син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав опіки 2 ступеня 25 % опіків.

Викликана у судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом та смс-повідомленням. Ніяких заяв або клопотань до суду не надала, про причини неявки не повідомила.

За правилами статті 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення справи. Частиною 2 цієї статті не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 року, в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Крім того, в своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення, який підписано особою, в графі «розгляд адміністративної справи відбудеться» зазначено «за викликом у Васильківський міськрайонний суд», тобто ОСОБА_1 знала або повинна була знати про направлення протоколу про адміністративне правопорушення до суду для розгляду, але в судове засідання не з`явилася, розглядом справи стосовно неї не цікавилася.

Таким чином, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про наявність належного повідомлення особи про місце, дату та час розгляду справи, і в силу ст. 268 КУпАП про неповажність причин неявки до суду особи та можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

Судом досліджено матеріали адміністративної справи, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 423625 від 22.09.2021, в якому міститься суть адміністративного правопорушення, кваліфікація дій ОСОБА_1 , в графі «пояснення» ОСОБА_1 вказала «зобов`язуюсь краще дивитись та виховувати свого малолітнього сина ОСОБА_2 , свою вину визнаю повністю, більше такого не повториться» (а.с. 1);

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 (а.с. 4);

- письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких вона зробила каву, поставила чашку на середину столу і пішла до кімнати до меншої дитини, в цей час старший син виліз в кухні на стілець та, мабуть, штовхнув чашку з кавою з середини столу на себе та обпікся (а.с. 5);

- рапорт СТ інспектора чергового відділу поліції № 1 Обухівського РУП, з якого вбачається, що 14.09.2021 о 12:27 Лонський (з органів охорони здоров`я) повідомив про те, що ОСОБА_2 отримав термічний опік 2 ступеня грудної клітини живота та стегна, 25 відсотків опіків, відправили на лікування в Київську лікарню, батьки перебувають в м. Києві в лікарні разом з дитиною (а.с. 6).

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III, ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, № 789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН).

Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст. 150 Сімейного Кодексу України. До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Враховуючи все вище зазначене, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_1 в невиконанні своїх батьківських обов`язків, які виразились у незабезпеченні безпечних умов перебування її малолітнього сина за місцем проживання, в результаті чого ОСОБА_2 отримав опіки 2 ступеня, а дії ОСОБА_1 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Разом з тим, у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Отже, оскільки правопорушення було вчинено 14.09.2021, то на момент розгляду судом матеріалів даної справи пройшло більше ніж три місяці з моменту вчинення правопорушення, тому провадження у даній справі підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 38, 247, 280, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та закрити провадження у справі стосовно неї, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з моменту її постановлення.

Суддя Сухарева О.В.