КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/4145/2021 Постанова винесена суддею Бабко В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та захисника Шаповалова А.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Шаповалова А.М. на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого прибиральником території СКП «Спецкомбінат ПКПО», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн.

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, за яким встановлено, що 15 травня 2021 року о 17 год. 30 хв. по вул. Закревського, 15 в м. Києві ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21051», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Шаповалов А.М., вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при розгляді даної справи суд формально підійшов до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова не відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, зазначає, що, всупереч вимогам чинного законодавства, працівниками поліції, під час виконання свої службових обов`язків, не було дотримано вимоги п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1-2 Розділу І, п. 1 Розділу ІІ та п. 3 Розділу ІV Правил етичної поведінки, затверджених наказом МВС №1179 від 09.11.2016 року, п. 7-8 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Засади функціонування української мови як державної», що підтверджується відеозаписом з відеокамери (відеореєстратора).

Крім того, всупереч ст. 256 КУпАП та п. 2.5 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 не були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не має відомостей про роз`яснення його прав і обов`язків.

Також у протоколі відсутнє пояснення особи, відносно якої такий протокол складений, або ж відмітка про те, що особа відмовилась надавати пояснення, хоча пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є невід`ємною частиною змісту протоколу про адміністративне правопорушення

Такими діями було грубо порушено право особи на захист та право надання пояснень і доказів на спростування обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Стосовно факту зупинення транспортного засобу «ВАЗ 21051» під керуванням ОСОБА_1 , то, як вбачається з відео (відеореєстратора), причиною зупинки була відсутність користування засобом пасивної безпеки (ременем безпеки), що засновувалась виключно на сприйнятті поліцейським обстановки, без будь якої фото- чи відеофіксації адміністративного правопорушення.

Між тим, Верховний Суд роз`яснив,що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а пояснення зацікавленої особи - відповідача, який є працівником поліції, не можуть бути допустимим доказом (постанова КАС ВС у справі №161/5372/17 від 29.04.2020 року).

Таким чином, поліцейські не мали законних підстав для зупинення транспортного засобу «ВАЗ 21051» під керуванням ОСОБА_1 .

Крім того, з фрагментів відеозаписів, доданих до матеріалів справи, вбачається, що фіксація ймовірного правопорушення не здійснювалася поліцейським від початку зупинки транспортного засобу і до закінчення складання протоколупро адміністративне правопорушення безперервно, тобто така фіксація здійснювалася з порушенням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. За цих умов неможливо встановити, чи було поліцейськими дотримані вимоги ст. 266 КУпАП щодо порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння, щодо обов`язковості свідків такого огляду, відмови від нього чи непогодження з результатами та вимога пройти огляд у медичному закладі, тому у суду є всі підстави для визнання такого доказу недопустимим.

Також у протоколі про адміністративне правопорушення та відповідно до фрагментів відеозапису з відеореєстратора не міститься вказівки (повідомлення) про те, що ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місцізупинки транспортного засобу у присутності двох свідків, а зазначено про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння і те, що від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився, тобто особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а відразу запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, що є порушенням вимог ст. 266 КУпАП та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не було складено працівником патрульної поліції і направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, порушення процедури огляду на стан сп`яніння працівником поліції, як того вимагає закон, є прямим порушенням норм складання протоколу, тому даний протокол не може бути законною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Також зазначає, що поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, проте, як вбачається із фрагменту відеозапису із відеореєстратора, на момент зупинки транспортного засобу поліцейським звернено увагу лише на надмірне почервоніння обличчя, без зазначення однієї або декількох ознак алкогольного сп`яніння (що необхідно для аргументування перебування особи під час керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння).

Крім того, під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння у КНП «KMHKЛ «Соціотерапія», здати інші зразки біологічних середовищ, крім сечі, лікарем, який проводив огляд, йому не пропонувалось, чим було порушено п. 12 розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Стосовно характеристики особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, то, згідно відповідей, наданих на адвокатські запити, ОСОБА_1 на наркологічному диспансерному обліку у КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія»» не перебуває; за інформацією єдиної інформаційної системи МВС станом на 25.05.2021 року відомості про притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, пов`язаних з виробництвом, придбанням, зберіганням, перевезенням, пересиланням, вживанням, розповсюдженням наркотичних або психотропних речовин відсутні.

Також до матеріалів справи було долучено відповідь ТОВ «Сінево Україна» від 02.08.2021 року щодо здачі ОСОБА_1 аналізів на моніторинг вмісту ліків (наркотичних речовин) у організмі.

Таким чином, з оскаржуваної постанови суду вбачається, що вона винесена всупереч вимогам адміністративного судочинства, яке повинно здійснюватись на основі суворого додержання законності, та розглядаючи справу, суд відступив від принципів повноти судового розгляду, чим порушив вимоги чинного законодавства України.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та захисника Шаповалова А.М. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Ільїна Д.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносноОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою та й самим ОСОБА_1 без будь-яких зауважень, який у поясненнях лише вказав, що «від керування відсторонено», а також у відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Так, факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані наркотичного сп`яніння через наявність таких його ознак, що зазначені у протоколі, як - зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, що був переглянутий у судовому засіданні за участі ОСОБА_1 та його захисника Шаповалова А.М., а також поясненнями допитаного під час апеляційного розгляду інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Ільїна Д.М. , котрий вказав, що, прямуючи на виклик, він заїжджав у двір по вул. Драйзера, а в цей час йому на зустріч з двору на вул. Закревського виїжджав автомобіль ВАЗ-2105, водій якого порушив ПДР, але які саме він вже не пам`ятає, у зв`язку чим даний автомобіль було зупинено та на водія складено постанову ЕАН № 4212457 і застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу, яку було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, але чому її не має у справі він пояснити не може. При цьому, зазначив, що під час спілкування з водієм, у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, тому йому було запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога у медичному закладі «Соціотерапія» по вул. П. Запорожця, 20, на що водій погодився, але, приїхавши у лікарню, у присутності лікаря, який запропонував йому здати сечу та повідомив, що якщо він щось вживав на протязі тижня, то аналіз це покаже, категорично відмовився від проходження огляду, не зазначаючи причин такої відмови, у зв`язку з чим відносно нього і було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП та ознайомлено з ним водія, який, ознайомившись з протоколом, підписав його та вніс до нього свої пояснення, що «від керування відсторонено».

Також і під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заперечував того, що він дійсно відмовився від проходження огляду у медичній установі на стан сп`яніння, оскільки злякався, при цьому зазначив, що здати сечу на аналіз він не зміг не навмисно, однак на його прохання здати кров на аналіз замість сечі йому було відмовлено. Також вказав, що, коли до нього під`їхали працівники поліції, то він автомобілем не керував, а лише сидів в ньому, але працівники поліції, не дивлячись на це, склали на нього постанову за те, що він не був пристебнутий ременем безпеки. Після цього працівники поліції, побачивши, що у нього було червоне обличчя, сказали, що він випивший та запропонували поїхати до лікарні та пройти медичне обстеження, на що він погодився, так як не перебував у стані сп`яніння, і при цьому, по дорозі працівники поліції йому казали, що він може відмовитися від проходження огляду, а вже потім зможе найняти собі адвоката та доказувати у суді свою невинуватість.

Отже, факт керування ОСОБА_1 автомобілем, перед складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕАН № 4212457, за якою на ОСОБА_1 було накладено стягнення у виді штрафу за те, що15.05.2021 року він керував транспортним засобом, не будучи пристебнутим ременем безпеки, про складання якої безпосередньо зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, і це підтвердив інспектор патрульної поліції Ільїн Д.М., що також не оспорюється захисником в апеляційній скарзі, та і самим ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи.

При цьому, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , вважаючи дії інспекторів по складанню щодо нього 15.05.2021 року як постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕАН № 4212457, так і протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

А тому, як пояснення ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду про те, що він автомобілем не керував, а лише знаходився у ньому, коли до нього під`їхали працівники поліції, так і твердження його захисника про таке в апеляційній скарзі, є надуманими, адже спростовуються вище наведеними доказами, а саме - відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції та поясненнями інспектора патрульної поліції Ільїна Д.М., і тому розцінюються судом апеляційної інстанції як спосіб захисту та намагання ОСОБА_1 ухилитися від відповідальності за вчинене.

Стосовно доводів апелянта, що причиною зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 була відсутність користування засобом пасивної безпеки (ременем безпеки), що засновувалась виключно на сприйнятті поліцейським обстановки, оскільки жодної відеофіксації факту зупинки автомобіля не велося, що вказує на незаконні підстави зупинення транспортного засобу, то вони не спростовують висновків суду першої інстанції, адже жодним чином дана обставина не може свідчити, що пояснення інспектора УПП в м. Києві Ільїна Д.М. ґрунтуються на його припущеннях, а натомість факт недотримання ОСОБА_1 правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом підтверджено постановою про притягнення його до відповідальності за відповідне правопорушення, яка не оскаржена та в адміністративному порядку не скасована, про що зазначено вище.

Щодо доводів захисника про недотримання працівниками поліції безперервності відеозапису усіх обставин даної події, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки підтверджується вищенаведеними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 не було жодних ознак наркотичного чи будь-якого іншого сп`яніння, а тому працівники поліції незаконно висунули йому вимогу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, формально посилаючись на наявність у нього ознак такого стану через почервоніння обличчя, яке є біологічним станом шкіри ОСОБА_1 , та який не може свідчити про перебування його у стані наркотичного сп`яніння, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки пунктом 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Тобто за змістом цієї норми поліцейський, як посадова особа, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п. 3, 4 Розділу І вказаної Інструкції, а тому невиконання водієм транспортного засобу вимоги працівника поліції пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння, що входить до кола його повноважень, не може бути визнано правомірним, навіть якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною.

При цьому доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що було порушено процедуру огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, оскільки працівник поліції не проводив огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а одразу ж запропонував проходження огляду у лікаря, не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 12 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння можливо лише у медичному закладі, і та обставина, що працівники поліції не проводили огляд ОСОБА_1 на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.

Відсутність у матеріалах справи відповідного направлення на проходження огляду на стан сп`яніння ніяким чином не ставить під сумнів правомірність дій працівників поліції, як це намагається довести захисник, оскільки вказана форма заповнюється у випадку направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я, тобто є підставою для проведення огляду саме лікарем, а в даному випадку ОСОБА_1 , по прибуттю до медичного закладу, у присутності лікаря відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, і тому підстав для повторного складання та долучення такого направлення, що залишається у лікаря, за цих обставин, до матеріалів справи не має.

Бланк протоколу про адміністративне правопорушення, який є додатком до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, містить одну графу і про роз`яснення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, її прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, і про повідомлення про розгляд справи. І підпис ОСОБА_1 спростовує доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не роз`яснювалися відповідні права.

Не заслуговують на увагу і ствердження захисника про те, що у протоколі відсутнє пояснення ОСОБА_1 або відмітка про те, що він відмовився надавати свої пояснення, чим було грубо порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки це спростовується самим протоколом, в якому містяться пояснення ОСОБА_1 , що «від керування відсторонено», а також його підпис про те, що він ознайомлений з його змістом, отримав його копію та посвідчив правильність даних за його особу.

Доводи захисника в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду про відсутність у справі даних перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння є непереконливими, оскільки щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення і він притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння.

Інші доводи захисника, а саме, що під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, здати інші зразки біологічних середовищ, крім сечі, лікарем, який проводив огляд, йому не пропонувалось, чим було порушено п. 12 розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, є необґрунтованими, оскільки проведення медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння є виключно компетенцією лікаря, котрий і визначає те, які зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження мають бути відібрані, а до то ж такі твердження і не відповідають дійсності, адже, відповідно до даних відеозапису, на пропозицію лікаря здати аналіз сечі ОСОБА_1 категорично відмовився, не пояснюючи причин такої відмови та не вказуючи на неможливість здачі ним такого аналізу, у зв`язку з чим у лікаря і не було підстав для взяття на дослідження іншого біологічного матеріалу.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга захисника Шаповалова А.М. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Шаповалова А.М. залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.