Справа № 308/7664/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
19.05.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Марини В. Г., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Марина В. Г. в інтересах ОСОБА_2 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, не працюючий,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн..
Згідно постанови, 27.07.2020 о 23 год. 10 хв. по вул. Крилова, 16 у м. Ужгород, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Dacia Logan», д. н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, який підтверджений проведеним у встановленому законом порядку в лікаря-нарколога оглядом, чим порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Марина В. Г. вказує на те, що постанова судді є незаконною.Стверджує, що суть правопорушення, викладена в протоколі, не відповідає диспозиції, визначеній ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка станом на момент складення протоколу (27.07.2020), час розгляду справи в суді першої інстанції (26.08.2020) та подання апеляційної скарги (07.09.2020) викладена в КУпАП. Посилається на те, що ОСОБА_1 не може бути підданий адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки як на момент вчинення ним відповідних дій, так і на момент розгляду справи судом, ні КУпАП, ні будь-який інший чинний закон не передбачав адміністративної відповідальності за керування особами транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або відмову в проведенні огляду для встановлення стану такого сп`яніння, оскільки вона скасована Законом № 2617-VIII, а отже згаданий Закон вичерпав свою дію, що беззаперечно виключає можливість внесення до нього будь-яких змін. Тому, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення. Окрім того, зазначає, що невідповідність суті адміністративного правопорушення, викладеного в протоколі, змісту ст. 130 КУпАП, є порушенням вимог ст. 256 КУпАП та підставою для повернення протоколу органу, який його склав, для належного оформлення. Разом із тим, посилається на те, що суд у постанові не навів жодного аргументу, чому відкинув доводи сторони захисту, притягнувши ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у редакції, яка не є чинною. Також стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці транспортним засобом, а наявний у матеріалах справи рапорт не може бути доказом у розумінні ст. 251 КУпАП. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП або повернути протокол до УПП в Закарпатській області для належного оформлення.
Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Марини В. Г., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 187213 підтверджено, що 27.07.2020 о 23 год 10 хв по вул. Крилова, 16 у м. Ужгород, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Dacia Logan», д. н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, який підтверджений проведеним у встановленому законом порядку в лікаря-нарколога оглядом, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що своїми підписами в протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що: права та обов`язки йому роз`яснені, зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені щодо його особи відомості правильні, від надання будь-яких пояснень відмовився на підставі ст. 63 Конституції України (а. с. 1).
З Висновку щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння № 231 від 27.07.2020, складеного лікарем КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» ОСОБА_3 вбачається, що направлений 27.07.2020 о 23 год 50 хв інспектором ОСОБА_4 на огляд ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. З указаного Висновку також убачається, що ОСОБА_1 ознайомлений із результатами огляду, що підтверджується його підписом (а. с. 2).
Із вищезгаданих протоколу та висновку також убачається, що будь-яких зауважень щодо їх змісту та викладених у них відомостей ОСОБА_1 не зазначав.
З наявної в матеріалах справи розписки вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив факт залишення автомобіля марки «Dacia Logan», д. н. з. НОМЕР_1 , по вул. Крилова, 16 у м. Ужгород (а. с. 3).
З копії постанови серії ДПО 18 № 605386 убачається, що 27.07.2020 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ст. 125 КУпАП, а саме, за те, що 27.07.2020 о 23 год 10 хв по вул. Крилова в м. Ужгород, гр. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Dacia Logan», д. н. з. НОМЕР_1 , подав звуковий сигнал у населеному пункті без потреби та не маючи поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 4).
Викладені в протоколі обставини також підтверджуються і наявним у матеріалах справи відеозаписом із місця події (а. с. 5).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор ОСОБА_4 був упереджений при проведенні перевірки, направленні ОСОБА_1 на проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту в ході розгляду апеляційної скарги.
Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що в лікаря КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» ОСОБА_3 , яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склала Висновок про його перебування у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації Висновку щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх не додано й до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту в ході розгляду апеляційної скарги.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість інспектора Трояна М. М. та лікаря ОСОБА_3 у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту в ході розгляду апеляційної скарги.
Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що вищевказані інспектор та лікар діяли в межах наданих їм повноважень.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового погодження на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема протоколу та висновку лікаря, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги про те, що постанова судді є незаконною і що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються наявними в матеріалах справи й наведеними вище доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці транспортним засобом, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що також спростовуються матеріалами справи. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що матеріалами справи, у тому числі й відеозаписом із місця події не підтверджено, що ОСОБА_1 заперечував факт керування ним транспортним засобом.
Доводи апеляційної скарги про те, що наявний у матеріалах справи рапорт не може бути доказом у розумінні ст. 251 КУпАП, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі є безпідставними, так як будь-які рапорти у матеріалах справи відсутні.
Не погоджується апеляційний суд і з доводами сторони захисту про те, що суть правопорушення, викладена в протоколі, не відповідає диспозиції, визначеній ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка станом на момент складення протоколу (27.07.2020), час розгляду справи в суді першої інстанції (26.08.2020) та подання апеляційної скарги (07.09.2020) викладена в КУпАП, а також про те, що ОСОБА_1 не може бути підданий адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки як на момент вчинення ним відповідних дій, так і на момент розгляду справи судом, ні КУпАП, ні будь-який інший чинний закон не передбачав адміністративної відповідальності за керування особами транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або відмову в проведенні огляду для встановлення стану такого сп`яніння, оскільки вона скасована Законом № 2617-VIII, а отже згаданий Законом вичерпав свою дію, що беззаперечно виключає можливість внесення до нього будь-яких змін. При цьому, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч. 2 ст. 4 КК, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо втрати чинності Законом, відповідно до якого особа, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння після 03.07.2020 не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП апеляційний суд бере до уваги такі нормативно-правові акти.
Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.
03 грудня 2019 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 321-IX), яким відтерміновано набрання чинності Законом № 2617-VIII з 1 січня 2020 на 1 липня 2020 року. Під час прийняття Закону № 321-IX було визначено, що для уніфікації законодавства потрібно внести зміни до великого масиву законодавчих актів з метою узгодження термінології, запровадженої Законом № 2617-VIII, та термінології, яка застосовується в інших законодавчих актах.
17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 720-IX). У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII».
01 липня 2020 року Закон № 2617-VIII набрав чинності, а Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України». Частина п`ята статті 94 Конституції України передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
З огляду на зазначене, враховуючи положення частини п`ятої статті 94 Конституції України апеляційний суд вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування.
Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.
Тому апеляційний суд вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, тобто у редакції до 01 липня 2020 року.
Апеляційний суд вважає, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відсутня, оскільки згідно вказаної норми провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, а у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність виключена зі ст. 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
Із вищенаведених підстав, апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що невідповідність суті адміністративного правопорушення, викладеного в протоколі, змісту ст. 130 КУпАП, є порушенням вимог ст. 256 КУпАП та підставою для повернення протоколу органу, який його склав, для належного оформлення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що викладена в складеному щодо ОСОБА_1 протоколі суть правопорушення відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а в протоколі містяться всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості, що в свою чергу свідчить про те, що протокол у повній мірі відповідає вимогам цієї статті, а отже, підстави для повернення протоколу для належного оформлення відсутні.
Таким чином, як безпідставні й такі, що не свідчать про незаконність судового рішення та не дають підстав для його скасування, а також не впливають на висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення, апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що суд у постанові не навів жодного аргументу, чому відкинув доводи сторони захисту, притягнувши ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у редакції, яка не є чинною.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким дана правильна оцінка в постанові; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку з чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й відноситься до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодним чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану адвокатом Мариною В. Г. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Марина В. Г. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан