Провадження №3/263/469/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Томілін О.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Маріупольського РУП ГУ НП в Донецькій області, відносно ОСОБА_1 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , яка притягується до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з Маріупольського РУП ГУ НП в Донецькій області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №072281 від 19.10.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03.11.2020 вказані адміністративні матеріали поверталися до Маріупольського РУП ГУ НП в Донецькій області для належного оформлення, у зв`язку тим, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №072281 від 19.10.2020 вказана дата народження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності як « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Крім того, фабула протоколу не містить відомостей про місце вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

Постановою суду від 19.11.2020 вдруге вказані матеріали були повернуті на доопрацювання, оскільки у протоколі були зроблені виправлення в даті народження особи, відносно якої складений протокол та дописано місце вчинення адміністративного правопорушення, однак зазначенні виправлення зроблені без відповідного застереження та без особи, відносно якої складено протокол.

Відповідно до рапорту ДОП СДОП Центрального ВП (Маріупольського РУП) ГУ НП в Донецькій області Тимофєєва А., матеріали протоколу були відпрацьовані в повному обсязі. Зв`язатись, повідомити та ознайомити ОСОБА_1 не надалося можливим у зв`язку з тим, що вищевказана особа не виходить на зв`язок.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №072281 від 19.10.2020 ОСОБА_1 19.10.2020 о 17 год. 35 хв., знаходячись у власному магазині, здійснювала торгівлю без захисного екрану або окуляр, чим порушила постанову КМУ №588, а саме п. 1.1 та розпорядження міського голови №206 від 22.07.2020 та вчинила правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП. Правопорушення вчинене за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 надала суду заяву, у якій вину у інкримінованому правопорушенні не визнала, Просила закрити справу у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, розгляд справи провести за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно зі ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Так, диспозиція зазначеної статті є бланкетною, тобто такою, де закріплюється лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення ознак, яких бракує, слід звертатись до положень іншого нормативного акта іншої галузі права. Бланкетна диспозиція містить правила поведінки в найзагальнішій формі, відсилаючи суб`єкта реалізації до інших правових норм.

Тобто, посилання на спеціальну норму закону є обов`язковим, та за відсутності посилання на конкретний нормативний акт, яким передбачено правило поведінки та порушене особою, відповідальність не настає.

Разом з тим, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , працівники поліції описуючи нормативно-правовий акт, яким заборонено дії, вчинені ОСОБА_1 , посилалися на пункт нормативно-правового акту, а саме постанову Кабінету Міністрів України №588 від 08.07.2020 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392», яким внесено зміни до постанови від 20 травня 2020 року № 392 та розпорядження міського голови №206 від 22.07.2020.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641

затверджено перелік актів Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, зокрема Постанова Кабінету Міністрів України від 8 липня 2020 р. № 588 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Правовими положеннями ч.1 ст. 12 вищевказаного Закону передбачено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що органом місцевого самоврядування, за порушення чиїх рішень особа притягається до адміністративної відповідальності, є міська рада.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 вищевказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 59 вищевказаного Закону сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Аналіз вищевказаних правових норм вказує, що Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено 2 владних суб`єктів:

1) сільські, селищні, міські ради, які є органами місцевого самоврядування;

2) сільський, селищний, міський голова, який є головною посадовою особою територіальної громади.

Порівняльний аналіз даних суб`єктів вказує на те, що сільській, селищний, міський голова наділений повноваженнями видавати розпорядження, однак дані розпорядження не є рішеннями органу місцевого самоврядування в розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Компетенція прийняття рішень органу місцевого самоврядування належить виключно сільській, селищній, міській раді.

Крім того, відповідно до п. 45 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття у межах, визначених законом, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність. Тож вищевказаний Закон встановлює імперативну норму, що прийняття таких рішень є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад.

З огляду на вищенаведені норми права, розпорядження міського голови не є рішенням органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, а тому порушення цього розпорядження не є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

Таким чином, фабула події адміністративного правопорушення, викладена в протоколі, містить чітке посилання на постанову, яка втратила чинність та розпорядження, яке не є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, крім того, протокол було складено з порушенням норм чинного законодавства та виправлення, внесені до протоколу зроблені без відповідного застереження та без особи, відносно якої складено протокол, а отже при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушені приписи ст. 256 КУпАП.

За відсутності основного допустимого доказу у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення, який за своєю суттю є актом, в якому уповноважена посадова особа викладає інкриміноване правопорушення, інші докази (відеозапис) не можуть довести вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Донецького апеляційного суду від 09.07.2020, у справі № 263/3882/20.

За таких обставин суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за обставин, вказаних у протоколі, не доведена поза розумним сумнівом.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Крім того, диспозицією ст. 44-3 КУпАП в редакції, чинній на момент вчинення вказаного у протоколі правопорушення, було передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Натомість, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 21.11.2020 року, статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною другою такого змісту: «перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Відповідно до ст. 94 Конституції України, Закони стають обов`язковими та набувають законної сили негайно після офіційного прийняття й опублікування тексту закону, якщо інше не передбачено самим законом. При цьому, набуття законом чинності означає, що із цього моменту ним повинні керуватися, виконувати його й дотримуватися всі юридичні та фізичні особи. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Тому втрата законом чинності означає, що із цього моменту він не може застосовуватися.

Конституція України, закріпивши у ч.1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (ст.15), Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.7). Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. До того ж актом, який пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення є акт, що виключає з санкції більш суворі стягнення або додаткові стягнення.

У відповідності до вимог ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Так, санкцією ч.2 ст. 44-3 КУпАП передбачено накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Натомість, ст. 44-3 КУпАП, в редакції на час вчинення правопорушення та ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної постанови, передбачала накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, ч.2 ст. 44-3 КУпАП, яка набрала чинності з 21.11.2020, встановлює відповідальність саме за діяння, які викладені у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення та значно пом`якшує відповідальність за перебування у громадських місцях без засобів індивідуального захисту, а тому має зворотну дію в часі.

На підставі наведеного, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення до ОСОБА_1 не застосовується, судовий збір не підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст.19, 62 Конституції України, ст. 44-3, п.1 ст.247, ст.283, ч.1 п.3 ст.284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу та події адміністративного правопорушення..

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Суддя О.М. Томілін