Провадження № 3/734/1576/21 Справа № 734/2518/21
ПОСТАНОВА

іменем України

10 грудня 2021 року смт. Козелець

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області Іванюк Т.І. розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №1 Чернігівського РУП ГУНП у Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , не працює, за ч. 2 ст. 130 КУпАП України,-

В С Т А Н О В И В:

31.07.2021 року о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 керував автомобілем «JEEP COMPASS» vin НОМЕР_1 в м. Остер по вулиці Рильського 6, Козелецького району, Чернігівської області, з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів).

Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судові засідання, призначені на 28.10.2021 року, 11.11.2021 року, 10.12.2021 року, ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справ від нього не надходило.

При цьому, повістки надсилалися рекомендованим листом за зазначеною в протоколі адресою:АДРЕСА_1 .

У судове засідання, призначене на 10.12.2021 року, ОСОБА_2 викликався шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України».

Крім того, інформація що даної справи, у тому числі про дату, час і місце її розгляду, розміщена на офіційному веб-сайті «Судова влада України».

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Необхідно зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь у розгляді її справи, встановлене ч. 1 ст. 268 КУпАП, не є абсолютним.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення слухання (рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain)).

Частиною 2 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено за ч. 2 ст. 130 КУпАП, однак до протоколу не додано належним чином завірену постанову суду, яка набрала законної сили, підтверджуючу притягнення упродовж року зазначеної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП).

Повторність правопорушення це повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою ст.130 КУпАП).

Згідно рапорту інспектора СРПП відділення поліції №1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області Панченко Д.І. встановлено що у протоколі не вірно зазначена частина 2 ст. 130 КУпАП замість частини 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою інспектором СРПП відділення поліції №1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області Панченком Д.І. невірно було кваліфіковано дії гр. ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки відсутні відомості про притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, протягом року до часу вчинення інкримінованого правопорушення 31 липня 2021 року, тому дії ОСОБА_1 який керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, не можна визнати такими, які вчинені повторно протягом року та кваліфікувати їх за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, у КУпАП, відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від11 жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою. Їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. На суд покладено обов`язок належним чином повідомити таку особу про час та місце судового розгляду, що судом було зроблено.

Відтак, з метою дотримання необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом справи з дотриманням як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності та з огляду на те, що ОСОБА_1 обізнаний про розгляд справи у суді, суд вважає за можливе розглянути дану справу за його відсутності.

У ході розгляду справи судом досліджено наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 473144 від 31.07.2021року.

- письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до визначення терміну у п.1.10 Правил дорожнього руху водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Згідно п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортну, а також адміністративні правопорушення на транспорті, від 23.12.2005 року № 14, суди не вправі застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права, або взагалі його не мала.

Отже, за змістом вказаних норм стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами до особи, яка його не має, не може бути застосовано. А тому ОСОБА_1 слід призначити покарання за ч.1 ст. 130 КУпАП, у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 17 000 (сімнадцять тисяч ) гривень 00 коп., та стягнути в доход держави грошові кошти в розмірі 454 грн. 00 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 130ч.1, 283-285, 287-289 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби і у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом десяти днів із моменту її винесення.

Суддя Козелецького районного суду Т.І. Іванюк