Справа № 154/1312/21 Провадження №33/802/461/21 Головуючий у 1 інстанції:Вітер І. Р.
Категорія:ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , її захисника Омелянюка М.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 травня 2021 року щодо неї,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою судді ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Оскаржуваною постановою судді ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 21 квітня 2021 року о 10 год. год. 00 хв. ОСОБА_3 , отримавши позитивний тест на наявність захворювання «COVID-19», що вказано в повідомленні ДУ «Волинський ОЛЦ МОЗ України» № 518 від 12.04.2021, перебувала на продуктовому ринку, що по вулиці Данила Галицького в м. Володимир-Волинський, де здійснювала підприємницьку діяльність у сфері торгівлі, чим порушила п.1 ст.20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та вимоги Постанови КМУ від 16.03.2020 №215 «Про внесення змін до постанови КМУ від 9 грудня 2020 N 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами від 22.03.2021.

В поданій спільній апеляцій скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді вважає постанову судді необґрунтованою. Посилається на те, що суд вийшов за межі вказаного протоколу, а сам протокол про адміністративне правопорушення не доводить належним чином факту вчиненого нею правопорушення. Вказує на те, що на час виходу на роботу вона почувала себе в хорошому стані та відчувала запахи і смаки. Також зазначає, що при накладенні стягнення не враховано ступінь її вини, майнового стану, обставин що пом`якшують відповідальність та можливість звільнення її від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, оскільки вона є особою пенсійного віку, має хронічне захворювання та тяжкий матеріальний стан. Просить постанову судді скасувати, на підставі ст. 22, ч. 2 ст. 284 КУпАП звільнити її від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, за відсутності події правопорушення та закрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника, які підтримували апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею виконанні в повній мірі.

Відповідно до ч.1 ст.44-3 КУпАП порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Висновок суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Хоча ОСОБА_1 винною себе не визнає, її винуватість у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених судом першої інстанції,

Зокрема, даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 628261 від 22 квітня 2021 року, згідно яких ОСОБА_1 21 квітня 2021 року о 10 год. год. 00 хв., отримавши позитивний тест на наявність захворювання «COVID-19», що вказано в повідомленні ДУ «Волинський ОЛЦ МОЗ України» № 518 від 12.04.2021, перебувала на продуктовому ринку, що по вулиці Данила Галицького в м. Володимир-Волинський, де здійснювала підприємницьку діяльність у сфері торгівлі, чим порушила п.1 ст.20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та вимоги Постанови КМУ від 16.03.2020 №215 «Про внесення змін до постанови КМУ від 9 грудня 2020 N 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами від 22.03.2021 (а.с.2);

- рапортом інспектора Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Терещука Л.В., згідно якого, ним виявлено ОСОБА_1 на продуктовому ринку, що по АДРЕСА_1 , після отримання нею позитивного тесту на COVID-19 (а.с.3);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно до яких, ОСОБА_1 вийшла на роботу на продовольчому ринку ще 20 квітня 2021 року (а.с.5-7);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 22 квітня 2021 року, яка пояснила, що причиною порушення нею умов самоізоляції було хороше самопочуття (а.с.4);

- повідомленням Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної установи «Волинський обласний лабораторний центр МОЗ України» від 12.04.2021 № 518, згідно якого у ОСОБА_1 виявлено хворобу COVID-19 (а.с.8).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не здійснювала торгівлю, повністю спростовуються її письмовими поясненнями від 22.04.2021, в яких вона вказала, «вийшла на робоче місце, оскільки почуває себе добре. Торгує побутовою хімією у кіоску № НОМЕР_1 продуктового ринку м.Володимир-Волинський» (а.с.4).

Статтями 1, 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб №1645-ІІІ від 06.04.2000, визначено, що карантин це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Згідно п.п.10, 17 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, на території України на період дії карантину забороняється :1) перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно; 2) перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні; 3) самовільно залишати місця самоізоляції, обсервації. Головним державним санітарним лікарем України розробляються та затверджуються протиепідемічні заходи, які визначають особливості провадження діяльності суб`єктами господарювання на період карантину.

Отже, не дотримавшись передбачених заборон, ОСОБА_1 порушила встановлені постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 20200 року № 1236 правила, а тому в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про достатність доказів для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав її винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про те, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.44-3 КУпАП, є надуманими, на увагу не заслуговують і спростовуються вищезазначеними доказами.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст.44-3 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень відповідає положенням ст.ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначність, як ознака адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу. Малозначне діяння формально містить ознаки певного діяння, передбаченого КУпАП, але з врахуванням незначного ступеня його суспільної небезпечності не є адміністративним правопорушенням.

Ураховуючи характер вчиненого діяння та значну суспільну небезпеку правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, відношення ОСОБА_1 до вчиненого, яка вину не визнала, у скоєному не розкаялась, знаючи, що у неї виявлено хворобу «COVID-19», все одно вийшла на роботу на ринок, що недотримання карантинних обмежень сприяє поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», та становить загрозу життю й здоров`ю людей, а також, зважаючи на мету застосування адміністративного стягнення, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 травня 2021 року щодо неї без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов