Номер провадження: 33/813/564/21
Номер справи місцевого суду: 523/447/21
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Фабіжевська Т.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 19 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч.1 ст.1732 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2021 року постановою Суворовського районного суду м.Одеси визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП застосувати адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу в дохід держави в розмірі 170 грн (а.с.27).

25 березня 2021 року не погоджуючись з зазначеною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду м.Одеси, яка була отримана Суворовським районним судом м.Одеси 25 березня 2021 року. Апелянт зазначає, що згідно з чинним законодавством, правопорушення, передбачені ст.173-2, розглядаються протягом доби, в той час як суд першої інстанції допустив порушення умови про процесуальні строки. Апелянт вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вказаний і як особа, що притягається до адміністративної відповідальності і як потерпілий, в той час як процесуальне становище ОСОБА_2 не зазначено. Апелянт вважає, що з пояснень ОСОБА_2 видно, що ініціатором конфлікту на підґрунті ревнощів стала саме вона. На думку апелянта, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові прийшов до висновку про винуватість обох сторін в виникненні конфлікту, проте до відповідальності було притягнуто лише ОСОБА_1 . Апелянт просить суд задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 19 березня 2021 року скасувати та закрити провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.30-32).

В судове засідання з`явилася представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення суду першої інстанції, а провадження по справі закрити.

Також в судове засідання з`явилася ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції в силі. Звертала увагу суду на те, що нею було отримані тілесні ушкодження без час конфлікту.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2019 року громадянин ОСОБА_4 за місцем свого мешкання вчинив щодо свого малолітнього сина, ОСОБА_5 , 2009 року народження, домашнє насильство психологічного характеру, діяння, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб. Виходячи з обставин справи та фактично існуючих між сторонами відносин суд першої інстанції правильно кваліфікував скоєння правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи 21.12.2020 року о 01.20 год., гр. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , виражався нецензурною лайкою на адресу дружини ОСОБА_1 , чим вчинив насилля в сім`ї, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.1732 КУпАП.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржувану постанову, виходив з того, що твердження ОСОБА_6 , що ОСОБА_1 спричинив їй травму руки не підтверджена належними доказами. Так, довідка КП «Міська клінічна лікарня № 11» від 21.12.2020р. вказує на наявність лише травми, проте з матеріалів справи не вбачається, яким чином було нанесено травму. Окрім того, в своїй заяві ОСОБА_6 на ім`я начальнику Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі від 21.12.2020 року відмовилась від проходження судово-медичної експертизи (СМЕ).

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими та достатньо мотивованими. Відхиляючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що вони носять формальний характер і жодним чином не впливають на кваліфікацію адміністративного правопорушення. Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого підтверджується, наявними у матеріалах справи доказами, а саме: пояснення обох сторін, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що зазначену справу не було розглянуто в строк відповідний до ст. 277 КУпАП, однак розгляд справи відкладався також за клопотанням апелянта. Також вказує на те, що ініціатором конфлікту стала саме ОСОБА_2 , однак жодних доказів для підтвердження даного твердження матеріали справи не містять. Окрім вказаного, апелянт пояснює, що лише його було притягнуто до адміністративної відповідальності, а становище ОСОБА_2 не визначено. Однак згідно до протоколу про адміністративне правопорушення в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, вчинення домашнього насильства, яке полягало у вчиненні ОСОБА_2 дій фізичного та психологічного характеру внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства та доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним, обґрунтованим та відповідає принципу поваги до людської гідності.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд також наголошує на тому, що при обранні виду стягнення суд першої інстанції врахував особу порушника, характер правопорушення та обставини його вчинення, тому застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки, викладені в оскаржуваній постанові та були б підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, а правильне по суті рішення не може бути скасовано з одних лише формальних підстав, апеляційний суд приходить до висновку про залишення постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2020 року без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 19 березня 2021 року відхилити.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду А.І. Дришлюк