КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Александрова Д.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 29.05.2021 року о 10 год. 16 хв.по вул. Велика Васильківська, 73 у м. Києві керував транспортним засобом «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у встановленому законом, тобто порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт обґрунтовує свої доводи тим, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно не дослідив всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що працівники поліції порушили вимоги закону щодо порядку проведення огляду, зокрема вимога поліцейських про проходження огляду у закладі охорони здоров`я за відсутності підстав - ознак наркотичного сп`яніння - є незаконною; ознаки наркотичного сп`яніння, вказані працівниками поліції, не передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; своїми діями інспектори поліції спровокували відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Разом з цим, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки суд першої інстанції розглянув справу у його відсутність, при цьому про розгляд справи у суді першої інстанції він взагалі не повідомлялася у будь-який спосіб.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 , з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити йому строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки у адміністративних матеріалах відсутні докази на спростування доводів апелянта у цій частині.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , захисника Александрова Д.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, у тому числі відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підлягає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 наполягав, що дії працівників поліції щодо нього були зухвалими; безпідставно провели обшук автомобіля; не роз`яснили наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ за № 217383 від 29.05.2021 року, ОСОБА_1 29.05.2021 року о 10 год. 16 хв.по вул. Велика Васильківська,73 у м. Києві керував транспортним засобом «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук неприродна блідість обличчя). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у встановленому законом, тобто порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обставини, викладені у протоколі, підтверджуються даними відеозапису, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , який перебуває за кермом автомобіля, запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку; ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, що було зафіксовано інспекторами поліції та складено протокол. При цьому, порушень порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, які були би підставами для визнання огляду недійсним, у діях працівників поліції не вбачається.

Досліджені апеляційним судом докази є належними доказами у розумінні ст. 252 КУпАП та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у передбаченому законом порядку.

Отже, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП, повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи в їх сукупності, дав оцінку кожному доказу із наведенням відповідних мотивів та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку - належним чином вмотивувавши своє рішення. З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Водночас слід зазначити, що акт огляду у цьому провадженні не складався, оскільки огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів не проводився, що відповідає вимогам п. 12 розділу ІІ Інструкції, а від огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій відмовився. З цих же підстав є надуманими і посилання захисника на недопустимість усіх доказів з огляду на положення п. 5 ст. 266 КУпАП.

Доводи апелянта про безпідставність направлення особи на огляд за відсутністю ознак наркотичного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки у протоколі підписаному ОСОБА_1 , вказані ознаки наркотичного сп`яніння, які вбачали поліцейські. Наведене підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що поліцейські, спілкуючись з ОСОБА_1 , візуально його оглянули, перевіривши зіниці його очей, координацію рухів тощо.

Твердження захисника про те, що поліцейські «спровокували» своїми діями відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а саме: не наполягали на проведенні такого огляду, а повідомили, що він має право відмовитися від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, є неспроможними, оскільки законодавець, у разі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, не передбачає примусового огляду, однак відмова від огляду у передбаченому законом порядку є порушенням п. 2.5 ПДР, що утворє самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтованих доводів, які стали би безумовними підставами для закриття провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення у межах апеляційної скарги не встановлено таких порушень, що унеможливили би прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 рокупро притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційногосуду О. М. Сітайло

Справа № 33/824/5181/2021 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Білоцерківець О.А.

Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло О.М.