Номер провадження: 33/813/674/21
Головуючий у першій інстанції Кузьменко Н.Л.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах Драгомерецького М.М.,

при секретарі Павлючук Ю.В.,

за участю: представника Одеської митниці Держмитслужби Бурчо І.Й.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про порушення митних правил №0800/50000/20, 04 серпня 2020 року 02.40 год. в оглядовому залі «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби, проходила митний контроль ОСОБА_1 , яка прибула в Україну літаком «А-319» б/н OKREQ авіакомпанії «Чеські Авіалінії», рейсом №922 сполученням «Прага - Одеса».

Формою проходження митного контролю ОСОБА_1 обрала проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»), що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявила про відсутність у неї товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину, ОСОБА_1 зеленої лінії, що позначає закінчення «зеленого» коридору, на запитання державного інспектора митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби ОСОБА_2 про наявність у неї валютних готівкових коштів відповіла, що вона має 14 700 доларів США. На його прохання пред`явити наявні у неї валютні цінності ОСОБА_1 надала готівку в розмірі 14 700 доларів США, які знаходились у неї в гаманці чорного кольору.

Митну декларацію на ввезення валюти в еквіваленті понад 10 000 євро ОСОБА_1 до митного контролю не надала.

Відповідно до Постанови правління НБУ від 02.01.2019р. №3 «Про затвердження положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», фізична особа - резидент має право ввозити в Україну готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі.

У відповідності до Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.08.2018р. №671 «Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо декларування.

Згідно зі ст. 366 МК України громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщуванні ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановленні законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчать про факти, що мають юридичне значення.

Такими діями ОСОБА_1 порушила встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки вона формою проходження митного контролю обрала проходження через таку зону (коридор), а саме - у неї під час проведення митного контролю було виявлено іноземну валюту, що перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України по «зеленому» коридору в сумі 3 000 (трьох тисяч) доларів США.

Зазначені дії ОСОБА_1 мають ознаки порушення митних правил, передбачених ст. 471 Митного кодексу України (а.с. 2-5).

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень. Вилучену згідно протоколу про порушення митних правил №0800/50000/20 від 04.08.2020р. готівку в розмірі 3 000 (трьох тисяч) доларів США повернуто ОСОБА_1 .. Також стягнуто судовий збір у розмірі 454 гривень (а. с. 54-57).

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, 23 квітня 2021 року Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 471 МК України та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 1 700 гривень з конфіскацією товарів безпосередніх предметів порушення митних правил валюти в сумі 3 000 доларів США.

В апеляційній скарзі зазначено, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. Також зазначено, що в суду першої інстанції не було законних підстав для незастосування конфіскації валюти в сумі 3 000 доларів США, оскільки законом передбачено безальтернативну конфіскацію обмежених для переміщення через митний кордон України товарів у разі їх переміщення спрощеним порядком «зеленим коридором» (а.с. 60-65).

Будучи належним чином повідомленою про місце і час розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась.

17 травня 2021 року адвокат Дробіков Д.С. в інтересах ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, крім того просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Одеської митниці Держмитслужби та залишити без змін постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року

Згідно вимог ч. 5 ст. 529 МК України постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та її адвоката на підставі доводів, викладених в ній, а також доказів, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника Одеської митниці Держмитслужби Бурчо І.Й., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Положення ст. 487 МК України передбачають, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно із положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

В силу ст. 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Статтею 489 МК України визначено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дійшовши висновку про те, що ОСОБА_1 було вчинено порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 486, 489 МК України належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 в порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме протоколом про порушення митних правил №0800/50000/20 від 04.08.2020р., доповідною запискою державного інспектора митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби Хачатряна М.В., письмовими поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких вона визнала свою вину.

Таким чином, висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України є законним, обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, крім того не оспорюється жодним з учасників справи.

При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги Одеської митниці Держмитслужби, відносно того, що в суду першої інстанції не було законних підстав для незастосування адміністративного стягнення у вигляді конфіскації товарів безпосередніх предметів порушення митних правил валюти в сумі 3 000 доларів США, оскільки законом передбачено безальтернативну конфіскацію обмежених для переміщення через митний кордон України товарів у разі їх переміщення спрощеним порядком «зеленим коридором», за наступних підстав.

Згідно вимог ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або необережні) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 471 МК України, адміністративна відповідальність настає в разі порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Санкція ст. 471 МК України передбачає накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При цьому, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визначені ст. 34 КУпАП, до яких зокрема відноситься: щире розкаяння винного; вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Крім того, орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

При розгляді справи про порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України відносно ОСОБА_1 та накладені на неї адміністративного стягнення, вимоги ст. ст. 23, 33-34 КУпАП судом першої інстанції були дотримані.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень, без конфіскації товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не завдала державі жодного збитку, а декларування необхідної суми коштів є виконання формальних вимог законодавства, яке не тягне за собою жодних негативних наслідків, оскільки всі наявні в особи грошові кошти безперешкодно були б переміщені ним через митний кордон України після їх декларування.

Судом також прийнято до уваги те, що ОСОБА_1 не мала на меті умисно приховати готівку, що перевищувала 10 000 євро оскільки на усну вимогу працівника митниці самостійно повідомила про наявні в неї 14 700 доларів США.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти РФ» зазначено, що держави мають законний інтерес, а також обов`язок на підставі різних міжнародних договорів, вживати заходи з метою виявлення та відстеження руху коштів через їхні кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватися під час відмивання грошей, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму чи організованої злочинності, ухилення від сплати податків чи вчинення інших тяжких фінансових злочинів. Загальна вимога до декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, що перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п. 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Зазначена позиція Європейського Суду щодо необхідності забезпечення необхідного справедливого балансу між захистом права власності та вимогами загального інтересу з огляду на свободу розсуду, якою наділена держава в цій сфері, також відображена у справі «Садоча проти України».

Суд вказав, що захід у вигляді конфіскації відповідає загальному суспільному інтересу, підкресливши, що необхідний баланс не буде досягнуто, якщо на відповідного власника майна буде покладено «індивідуальний та надмірний тягар» (рішення від 11 липня 2019 року ( п. п. 26,27).

Тому, апеляційний суд бере до уваги, що сума коштів, яку митний орган вимагає конфіскувати є для ОСОБА_1 значною, оскільки є її особистими заощадженнями та призначена для особистих цілей, а конфіскація цих коштів, на які розраховувала ОСОБА_1 може поставити її в скрутне матеріальне становище.

Вищевикладені обставини, а також практика Європейського суду з прав людини вказує, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил, в даному випадку порушує справедливий баланс між загальними правилами декларування готівкових коштів та правом власності особи, тобто суперечить положенням ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, та є непропорційним, оскільки конфіскації особистих заощаджень в сумі 3 000 доларів США, покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар».

За таких обставин, враховуючи дані про особу порушника, природу походження грошових коштів, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд вважає, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар», та буде сприяти погіршенню матеріального становища та не сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, крім того буде порушенням положень ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, тощо. Також, судом не встановлено жодних обтяжуючих обставин відносно особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 294 КУпАП, ст. ст. 471, 529, 530 МК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький