Єдиний унікальний номер судової справи: 945/34/21
Номер провадження: 33/812/180/21 Головуючий суддя апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.1ст.130КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

за участю секретаря Колосової О.М.,

особи, притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника адвоката Марченка В.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на один рік,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 532117, 27 грудня 2020 року о 22 год 40 хв ОСОБА_1 на автомобільній дорозі М-14, біля с. Крива Балка Миколаївського району Миколаївської області, керуючи автомобілем ИЖ 25251, державний номерний знак НОМЕР_1 не виконав вимогу про зупинку, подану за допомогою світлових та звукових пристроїв на патрульному транспортному засобі. Був зупинений шляхом переслідування на патрульному автомобілі SKODA RAPID 116 865 на 119 км. автомобільної дороги М-14 шляхом блокування, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до протоколу серії ДПР18 № 532116 від 28 грудня 2020 року, водій ОСОБА_1 27 грудня 2020 року о 22 год 40 хв на автомобільній дорозі М-14, біля с. Крива Балка Миколаївського району Миколаївської області, керував автомобілем ИЖ 25251, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, нечітке мовлення. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився як на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків так і в медичному закладі в присутності лікаря згідно висновку № 181, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2021 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП об`єднано в одне провадження зі справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Постановою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (в редакції Закону станом на дату вчинення правопорушення) та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись із зазначеною вище постановою суду в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції в цій частині скасувати а провадження в адміністративній справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова суду першої інстанції є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд припустився порушення норм процесуального права та розглянув справу без належного його повідомлення про час та місце розгляду справи, чим порушив його процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Зауважує, що фабула вчинено ним правопорушення неконкретизована та не відображає всіх істотних обставин.

Наголошує на тому, що спеціальний прилад «Драгер» встановлює наявність алкоголю в видихаємому повітрі, його показники не можуть братись до уваги при встановленні наявності в його діях адміністративного правопорушення.

Крім того, всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09 листопада 2015 року протокол не містить ознак та підстав з якими йому було запропоновано пройти огляд на встановлення стану сп`яніння.

Звертає увагу на те, що станом на дату складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення КУпАП не передбачав відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 01 липня 2020 року набрав чинності ЗУ № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень, яким керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння віднесено до кримінальних проступків, з включенням до КК України (ст. 286-1 ), яка є чинною на сьогоднішній день та існувала на день інкримінованої йому події.

Вважає, що з огляду на вищезазначені обставини провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 його захисника адвоката Марченка В.І. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд дійшов висновку, щопостанова суду в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі в цій частині, виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 2.9(а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушень, передбачених ч. 1 статті 130 КУпАП.

Так, згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2021 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності наведеним положенням закону не відповідає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В постанові суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 25 березня 2021 року зазначено, що ОСОБА_1 27 грудня 2020 року о 22 год 40 хв, на автомобільній дорозі М-14, біля с. Крива Балка Миколаївському районі Миколаївської області, керував автомобілем ИЖ25251, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду в установленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Даною постановою ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Проте з таким висновком суду погодитись не можливо, виходячи з наступного.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, одним із правопорушень є відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, вказана норма являється бланкетною, яка відсилає до інших нормативних актів. В даному випадку відсилає до нормативних актів, якими встановлюються порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння визначена Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 р. та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженим постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року.

Так, згідно з п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, встановленими МОЗ і МВС.

Пункт 3 зазначеного Порядку також передбачає можливість проведення огляду як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров`я.

Згідно п. 6, 7 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський згідно п.8 Порядку в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Зазначених вимог законодавства працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 не дотрималися.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 532116 від 28 грудня 2020 року, водій ОСОБА_1 27 грудня 2020 року о 22 год 40 хв на автомобільній дорозі М-14, біля с. Крива Балка Миколаївського району Миколаївської області, керував автомобілем ИЖ 25251, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, нечітке мовлення. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився як на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків так і в медичному закладі в присутності лікаря згідно висновку № 181, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1). Вказаний протокол ОСОБА_1 не підписано.

У вказаному протоколі зазначено, що він складений у присутності свідків, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проте їх підписи в протоколі відсутні.

До протоколу додані письмові пояснення вказаних свідків, які написані не власноруч ними, а заповнені працівником поліції на друкованому бланку. Вказані пояснення містять виправлення та закреслення (а.с.4, 5). Крім того, як вбачається з вказаних пояснень вони складені 27 грудня 2020 року о 23 год 20 хв.

Натомість висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1809, який міститься в матеріалах справи складений 27 грудня 2020 року о 23 год 30 хв лікарем МОЦПС ОСОБА_5 (а.с.6).

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 пояснив, що дійсно на місці зупинки його транспортного засобу він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер у присутності двох свідків, проте надав згоду на проходження такого огляду в медичному закладі, куди був доставлений працівниками поліції. Між тим, в медичному закладі працівники поліції не запропонували пройти огляд у лікаря, пояснивши що нічого проходити вже не потрібно. Після медичного закладу його було доставлено до місця зупинки його транспортного засобу біля с. Половинки де знаходився його автомобіль і вже там працівниками поліції було складено відносно нього протокол, який він відмовився підписувати. При складанні працівниками поліції протоколу будь-яких свідків не було.

Встановлені обставини не узгоджуються між собою та викликають сумнів щодо хронології встановлення обставин які відбулися 27 грудня 2020 року під час вказаних подій.

Разом з тим, диск, доданий до протоколу серії ДПР 18 № 532116, який міститься в матеріалах справи не містить будь якого відеозапису щодо обставин подій 27 грудня 2020 року.

На запит апеляційного суду щодо наявності відеозапису подій, які відбулися 27 грудня 2020 року під час складання протококу відносно ОСОБА_1 , Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області повідомило про відсутність такого відеозапису у зв`язку зі спливом строку зберігання.

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами і доповненнями), якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Проаналізувавши зазначені обставини та наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що працівники поліції порушили вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі в присутності двох свідків у встановленому законом порядку.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд критично відноситься до даних, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту що, ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі в присутності двох свідків.

Критично з урахуванням конкретних обставин справи апеляційний суд ставиться також до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , наданих поліцейському під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, які йому інкриміновано.

Суд першої інстанції під час розгляду справи допущеним працівниками поліції порушенням порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 належної правової оцінки не дав, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 р. по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Тому, з огляду на те, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, в тому числі алкогольного сп`яніння, а у справі відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі в присутності двох свідків, тобто в установленому законом порядку, та, виходячи із ст. 62 Конституції України, відповідно до якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, слід дійти висновку про не встановлення в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст.9,33,245,252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

За відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Отже, оскільки висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі і є неправильними, постанова судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2021 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині підлягає закриттю із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Безпідставними є також твердження в апеляційній скарзі про те, що КУпАП в редакції, чинній станом на 28 грудня 2021 року не передбачав відповідальності водіїв транспортних засобів за керування в стані алкогольного сп`яніння.

Так, ст. 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Слід зазначити, що близькі за змістом положення містяться у частині другій статті 4 КК України (найбільш близької галузі права) , відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої статті 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Після набрання чинності зазначеним Законом, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, було виключено з частин першої та третьої статті 130 КУпАП та закріплено у статті 286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Проте, Законом України № 720-1Х від 17 червня 2020р. були внесені зміни до Закону № 2617-V111 від 22.11.2018р., зокрема, пунктом 117 Закону № 720-1Х від 17 червня 2020р. було виключено підпункт 4 пункту 1 Закону № 2617-V111 від 22.11.2018р., в якому ст. 130 КУпАП викладалася в новій редакції.

Саме підпункт 4 пункту 1 і запроваджував нову редакцію ст. 130 КУпАП, яка вступала в силу з 01 липня 2020 р. і не передбачала адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, у пункті 2 розділу 1 Закону № 2617-VIII було виключено підпункти 127, 128, 131, 149, 171, 207. Саме підпунктом 171 доповнювався КК України статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Отже, з 03 липня 2020 р. з часу набрання чинності Закону України № 720-IX від 17 червня 2020р., кримінальна відповідальність за ст. 286-1 КК України відсутня, оскільки відбувалась декриміналізація цього суспільно небезпечного діяння.

Натомість існує адміністративна відповідальність з 03 липня 2020 р. за ст. 130 КУпАП в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII від 22.11. 2018р.

За такого доводи апеляційної скарги про скасування дії акту, який встановлював адміністративну відповідальність, шляхом викладення його в новій редакції, яка виключає з числа суб`єктів, на яких вона поширюється, водіїв транспортних засобів, є суб`єктивним тлумаченням апелянта положень Закону № 2617-V111 від 22.11. 2018р. та Закону № 720-1Х від 17 червня 2020р.

Частина 1 ст. 130 КУпАП на офіційному сайті Верховної Ради як на час здійснення правопорушення, так і станом на 01.01.2021 року, дійсно викладена в редакції Закону № 2617-V111 від 22.11. 2018р. без врахування положень Закону № 720-1Х від 17 червня 2020р., який вніс зміни до Закону № 2617-V111 від 22.11. 2018р. Проте цей факт сам по собі не впливає на кваліфікацію осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП після 01 липня 2020р., оскільки пунктом 117 Закону № 720-1Х від 17 червня 2020р. виключено, зокрема, підпункт 4 пункту 1 Закону № 2617-V111 від 22.11. 2018р., в якому ст. 130 КУпАП викладалася в новій редакції, що свідчить про те, що після набрання чинності Законом № 720-1Х від 17 червня 2020р. ст. 130 КУпАП діє в попередній редакції.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2021 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2021 року в частині визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік скасувати, а провадження в цій частині на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко