Дата документу Справа № 323/928/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/928/21 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Провадження № 23-з/807/7/21

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м. Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., розглянув в м.Запоріжжі у відкритому судовому засіданні подання Оріхівського районного суду Запорізької області про визначення підсудності при розгляді справи №323/928/21, провадження №3/323/391/21, про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

В поданні суду порушується питання про направлення справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП на розгляд до іншого суду.

Згідно з поданням, 06 травня 2021 року до Оріхівського районного суду Запорізької області повторно надійшла справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

На підставі Рішення Оріхівської міської ради Запорізької області від 24 грудня 2020 року №2 ОСОБА_1 включений до списку присяжних Оріхівського районного суду Запорізької області.

З посиланням на викладене і положення п.п.10,23 ст.3, п.3 ч.1, ч.2 ст.34 КПК України, в поданні порушується питання про направлення цієї справи на розгляд іншого суду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи подання, апеляційний суд вважає, що останнє задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Вказане право особи на справедливий суд закріплено і в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні по справі Delcourt v. Belgium Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Виходячи з наведеного, суддя не може брати участь у судовому провадженні, зокрема, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Однією з гарантій здійснення об`єктивного, незалежного і неупередженого правосуддя є інститут відводу під час судового провадження.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не визначено порядку вирішення відводів (самовідводів), а також порядку направлення справи з одного суду до іншого.

В той же час, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у своїй прецедентній практиці, в т.ч. в рішеннях у справах "Енгель та інші проти Нідерландів" ("EngelandOthers v. the. Netherlands", 08 червня 1976 року, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), "Озтюрк проти Німеччини" ("Ozturk v. Germany", 21 лютого 1984 року, no. 8544/79), "Лутц проти Німеччини" ("Lutz v. Germany", 25 серпня 1987 року, no. 9912/82), тлумачить поняття "кримінальний" автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

Виходячи з аналізу практики Суду, якщо у справах про адміністративні правопорушення суд (або суддя) приходить до висновку про необхідність застосування аналогії права, то доцільно керуватись нормами Кримінального процесуального законодавства.

В поданні міститься посилання на положення:

п.23 ч.1 ст.3 КПК України, відповідно до яких, суддя - голова, заступник голови, суддя Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, апеляційного суду, місцевих загальних судів, які відповідно до Конституції України на професійній основі уповноважені здійснювати правосуддя, а також присяжний;

п.3 ч.1 ст.34 КПК України, відповідно до яких, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження.

Згідно з доданими до подання матеріалами, ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, включений до списку присяжних Оріхівського районного суду Запорізької області.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 був визначений автоматизованою системою документообігу суду як присяжний у будь-якій конкретній справі, що перебувала на розгляді Оріхівського районного суду Запорізької області.

Жодний із суддів, у провадженні яких перебувала ця справа (судді Фісун Н.В., Плечищева О.В., Мінаєв М.М.) самовідводів не заявляли.

Відводів суддям також не заявлено.

Відомості про те, що в Оріхівському районному суді Запорізької області неможливо утворити склад суду для розгляду цієї справи, відсутні.

Враховуючи викладене, достатніх підстав для задоволення подання і направлення зазначеної справи на розгляд іншого суду не вбачається.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 1, 276 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

відмовити у задоволенні подання Оріхівського районного суду Запорізької області про направлення справи №323/928/21, провадження №3/323/391/21, про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП на розгляд до іншого суду.

Справу №323/928/21, провадження №3/323/391/21, про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП, повернути до Оріхівського районного суду Запорізької області для розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В.Дадашева