Справа № 152/381/21
Провадження № 33/801/406/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Славінська Н. Л.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , громадянки України, ФОП (підприємницьку діяльність здійснює у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 ), паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 22.10.1999 року Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , -

встановив:

Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян: сімнадцять тисяч гривень, стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн 00 коп. на користь держави.

В Постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КпАП України, а саме: 21.02.2021 року о 20 годині 40 хвилин в АДРЕСА_2 , в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де вона здійснює підприємницьку діяльність, порушила обмежувальні протиепідемічні заходи, встановлені відповідно до Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з наступними змінами), зокрема, діяла як суб`єкт господарювання, який обслуговує відвідувачів, проте не нанесла у приміщенні магазину маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між клієнтами не менше 1,5 метра та обслуговувала покупців без одягнутих засобів індивідуального захисту (респіраторів або захисних масок), що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, що заборонено вказаною Постановою КМУ.

Не погоджуючись із такою постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року і закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд не взяв до уваги, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №563171 від 21.02.2021 року не вказано який саме пункт постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року був порушений. Звертає увагу, що матеріали справи потребували доопрацювання працівниками поліції, на що судом не звернуто уваги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Красіловський В. О. подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 44-3 КУпАП із зазначенням, що вона як власниця магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 , «..обслуговувала покупців без засобів індивідуального захисту, що закривають рот та ніс, у тому числі виготовлено самостійно, а також не нанесла маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між клієнтами не менш як 1,5 метри, чим порушила вимоги постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236».

За змістом ч. 1 статті 44-3 КУпАП передбачається відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Сама норма статті 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто вона відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, встановлюють санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідіемічні правила і норми як загальнодержавні, так і видані органами місцевого самоврядування.

В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року ( зі змінами) визначено, що карантин - це адміністративні та медико - санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року ( із змінами), карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Так, загальнодержавним нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Згідно протоколу про адміністративне серії ВАБ № 563171 від 21.02.2021 року щодо ОСОБА_1 зазначено, що своїми діями вона порушила вимоги постанови КМУ від 09.12.2020 року, при цьому не вказано який саме пункт/вимогу зазначеної вище постанови вона порушила. Оскільки безпосередньо саме норма нормативно-правового акту встановлює об`єктивну сторону вчинення правопорушення, тому в даному випадку не розкрита об`єктивна сторона інкримінованого адміністративного правопорушення.

Згідно вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Водночас необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 563171 від 21.02.2021 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати) (ст. 254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, послався на протокол, який не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, не містить опису об`єктивної сторони адміністративного правопорушення: в ньому відсутнє посилання на конкретний пункт Постанови КМУ, який встановлює відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, розглядаючи справу, та приймаючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, суд першої інстанції не зважив на те, що Протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на пункт постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року та самостійно кваліфікував дії особи, яка притягується до відповідальності, зазначивши п. п. 14 п. 2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року, тим самим вийшовши за межі своїх повноважень, перебравши на себе функцію обвинувачення.

Таким чином, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не кваліфіковано дії ОСОБА_1 , не зазначено конкретну норму закону щодо дотримання вимог в умовах карантину, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності, - приходжу до висновку про скасування постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року як такої, що постановлена з порушенням норм матеріального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Згідно п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП (в редакції чинній на момент вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення) якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що воно мало місце 21 лютого 2021 року ( а. с. 1).

З огляду на те, що постанова Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року підлягає скасуванню, а станом на 03 червня 2021 року (момент розгляду справи апеляційним судом) строк, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП, впродовж якого може бути накладене адміністративне стягнення, - закінчився, суд не може вдаватися до оцінки доказів та з`ясовування винуватості чи відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 38, 44-3, 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 КУпАП, скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення у справі № 152/381/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 44-3 КУпАП закрити у зв`язку зі закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Т. М. Шемета