Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
08.02.2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року Суддя Новоархангельського районного суду Кіровоградської області Запорожець О.М.

розглянувши матеріали, які надійшли від управління Держпраці у Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, працюючого ПП, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, проживаючого АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 41 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

20.11.2020 року працівником управління Держпраці у Кіровоградській області стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, зокрема зі змісту протоколу вбачається, що під час проведення інспекційного відвідування, проведеного в період з 19 по 20 листопада 2020 року за фактичною адресою здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 (магазин будівельних матеріалів) встановлено наступне: 19.11.2020 об 11.15 год. в магазині будівельних матеріалів виконували роботу продавці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В письмовому поясненні ОСОБА_3 зазначила, що стажується у ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору з 18.11.2020 року з режимом роботи з 8.00 до 17.00 год., заробітну плату не отримувала.

В письмовому поясненні ФОП ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_3 під час інспекційного відвідування 19.11.2020 року проходила стажування без оформлення трудових відносин. При цьому, стажування без оформлення трудового договору та без оплати трудовим законодавством не передбачене.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_3 з 18.11.2020 року допущена до роботи без оформлення трудових відносин, що є порушенням вимог ст. ст. 21, 24 КЗпП України та абз. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» в частині повідомлення ДФС про прийом працівника на роботу після допущення його до роботи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він є власником магазину будівельних матеріалів по вул. Центральній, 49 в смт Новоархангельськ Кіровоградської області. В листопаді 2020 року виникла необхідність найняти ще одного працівника для здійснення продажу товару. Після чого він про свій намір повідомив своїм знайомим та продавцям. 17.11.2020 року він приїхав на роботу близько 12.00 год. Через деякий час до магазину прийшла дівчина, як потім він довідався ОСОБА_3 , та запитала у нього чи може вона працевлаштуватись. Він почав з`ясовувати в неї чим вона займалася до цього часу та чи розуміє вона специфіку роботи в реалізації будівельних матеріалів та господарських товарів. Після проведеної бесіди він зробив висновок, що вона зможе справитись з роботою продавця в його магазині. Він запропонував їй прийти в 20 числах листопада 2020 року для оформлення відповідних документів про прийняття її на роботу. ОСОБА_3 запитала у нього чи може вона поки не прийнята на роботу подивитись на лінійку товарів в магазині, щоб потім було легше працювати, він відповів їй, що це за її бажанням. Після чого вона пішла в зал, а він направився у своїх справах відвантажувати товар. Чи приходила ще до магазину ОСОБА_3 після їх бесіди, йому не відомо. 19.11.2020 року близько 11.00 год. його покликали до зали магазину, оскільки він знаходився на прилеглій до магазину території. В магазині знаходились працівники управління Держпраці у Кіровоградській області, які запитали, його чи працює ОСОБА_3 в його магазині та чи вона оформлена, на що він відповів, що ні. Вони поцікавились, які дії вона вчиняє в магазині, на що він відповів, що напевне вона на власний розсуд оглядала товар. Працівники управління Держпраці повідомили, що це є стажуванням та потрібно дати відповідне пояснення. Потім він під диктовку написав пояснення. Також пояснення дала ОСОБА_3 , зміст якого йому на той час не був відомий. З поясненнями ОСОБА_3 він ознайомився в суді. Протокол про адміністративне правопорушення він не підписував, не отримував, пояснень в ньому не зазначав, будь-яких прав йому працівники управління Держпраці не роз`яснювали. Також він не отримував акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), як використовує найману працю № КР9953/386/АВ. Зазначив, що викладений зміст у протоколі та акті після його ознайомлення з ними не відповідає дійсним обставинам та є видумкою працівників управління Держпраці. Вважав, що не винен у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та просив виправдати.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що 17.11.2020 року вона від своїх знайомих довідалась, що в магазин промислових товарів в смт Новоархангельськ, власником якого є ОСОБА_1 , потрібен продавець. Наступного дня з метою працевлаштування вона вирішила поїхати до смт Новоархангельськ. Приїхавши до магазину по вул. Центральній та зайшовши до нього, вона він продавця дізналась, що дійсно в магазин потрібен продавець товарів. Після чого вона з`ясувала з ким вона може вирішити питання працевлаштування, але власника не було на місці. Вона пішла у своїх справах та повернулась до магазину через години дві, оскільки їй так назначив продавець. Зайшовши до магазину, вона зустрілась з власником та почала з`ясовувати у нього чи може вона працевлаштуватись. Їй ОСОБА_1 задав декілька питань, на її думку з`ясовував чи орієнтується вона у продажах наявних там в магазині видів товарів. Після закінчення співбесіди, власник повідомив їй, що на роботу він зможе взяти її в 20 числах листопада, оскільки на даний час він зайнятий в інших справах. Вона запитала у нього чи може вона приходити у вільний час та оглядати товар, наявний в магазині, щоб потім було легко приступати до роботи, на що він їй відповів, що це її бажання, що магазин є вільним до доступу. В цей день вона походила по магазину близько години і поїхала додому. Наступного дня вона знов приїхала у селище у своїх справах та вирішила піти до магазину. В магазині вона знаходилась біля двох годин, просто ходила та оглядала товар та в подальшому навіть купила собі розетку. З власником та продавцями в магазині вона не спілкувалась. 19.11.2020 року близько 10-11 години вона знов приїхала до магазину та почала оглядати товари, звертати увагу на ціни, запам`ятовувати їх місце знаходження. В цей час до магазину зайшли дві жіночки та почали оглядати товар і звернули на неї увагу, потім підійшли та почали з`ясовувати у неї чи вона є продавцем, на що вона їм повідомила, що має в цьому магазині працевлаштовуватись, а поки що оглядає товар. Після чого вони запросили ОСОБА_1 та вказали, що вона проходить стажування, він наголосив, що вона просто знайомиться з товарами з власної ініціативи, а вони наголосили, що це і є стажування, і що потрібно надати письмові пояснення для якоїсь перевірки. Після чого їй надали бланк пояснення, який вона заповнила під диктовку, будь-які прочерки в поясненні вона не робила та не вказувала, що стажувалась. Потім відібрали пояснення у ОСОБА_1 . Наголошувала, що реалізацію товару з магазину вона не здійснювала, нікому товар не рекламувала, тільки сама для себе вивчала його характеристики, ціну та місце розташування. Ці дії вона вчиняла на власний розсуд з власної ініціативи. 23.11.2020 року її офіційно прийняли на роботу до магазину ПП ОСОБА_4 . Окремо вказала, що будь-які її трудові права не було порушено, всі дії в магазині були з її власної ініціативи, чому працівники управління праці вирішили, що це було стажування їй не відомо. Положення ст. 63 Конституції України працівниками управління Держпраці їй не роз`яснювалась. З часу прийняття на роботу до даного часу вона отримує заробітну плату та, на її погляд, належним чином виконує покладені на неї обов`язки продавця.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона працює в магазині ПП ОСОБА_4 , який знаходиться по вул. Центральній в смт Новоархангельськ Кіровоградської області. Як їй відомо, зі слів власника, в магазин потрібні були продавці. В другій декаді листопада 2020 року до магазину прийшла ОСОБА_6 та повідомила, що має намір працевлаштуватись. Власника магазину на той час не було і їй було запропоновано прийти пізніше. Через деякий час вона прийшла та зустрілась з власником. Вони разом поспілкувались близько півгодини, про що саме їй невідомо. Але після розмови дівчина пішла оглядати товари в магазині, а через деякий час його покинула. Вона її ще бачила декілька годин в магазині, наступного дня після її приїзду. 19.11.2020 року протягом дня вона здійснювала реалізацію товару покупцям. В обідній час до магазину прийшли два працівника управління Держпраці, як їй потім стало відомо, та почали з`ясовувати, чим займається в магазині ОСОБА_6 , на що вони отримали відповідь, що вона не здійснює продажу товару, оскільки не є оформленим працівником, і вона з власної ініціативи знаходиться в магазині. Потім було складено, якісь документи, які саме вона не знає. В неї пояснень працівники Держпраці не відбирали, спілкувались тільки зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Представник управління Держпраці у Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, листом повідомив про неможливість явки у судове засідання (відсутності коштів на відрядження), просив проводити розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення порушника, свідків та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до наступного.

Ст. 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ч. 1 ст. 7 КУпАП вказує на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах, і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст. 245 КУпАП наголошує на тому, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

В ст. 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до диспозиції ч. 3 ст. 41 КУпАП відповідальність настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Об`єктом правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, є встановлені законодавством права громадян на працю, на оплату праці, на охорону праці, на соціальній захист у випадку втрати годувальника чи працездатності.

Об`єктивна сторона передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, щодо нашої ситуації, є фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу або необережністю, внаслідок яких буде порушене право найманого працівника.

Суб`єктом правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП є працівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також громадяни, які є суб`єктами підприємницької діяльності.

Згідно із положенням ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частинами 1 та 2 ст. 254 КУпАП визначено, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП уповноважені особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю уповноважені складати протоколи за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Зміст протоколу визначається у ст. 256 КУпАП України.

В ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України).

Згідно ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

У ст. 22 КЗпП України визначено, що забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

У ст. 24 КЗпП України наголошується, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6 1) при укладенні трудового договору про дистанційну (надомну) роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

В абзаці 1 постанови КМ України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 року № 413 постановлено: установити, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором, та вказано у який спосіб.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В пунктах 1, 2, 3 пп.1, 4 пп. 6, 6 пп.7 положення про Державну службу України з питань праці затвердженої Постановою КМ України від11.02.2015 року № 96, зазначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Управління Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Одним основних завдань Управління Держпраці є: реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Управління Держпраці для виконання покладених на нього завдань має право одержувати від роботодавців і посадових осіб письмові чи усні пояснення, висновки про результати проведення експертних обстежень, лабораторних досліджень умов праці, аудитів, матеріали та інформацію з відповідних питань, звіти про рівень і стан виконання профілактичної роботи, причини порушень законодавства та про вжиття заходів для їх усунення.

Ст. 256 КУпАП визначено зміст протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ і до нього висуваються певні вимоги, вказані у зазначеній нормі процесуального права.

З огляду на викладене, суд констатує наступне, що працівник Управління Держпраці при складанні протоколу не дотримався вимог ст. 256 КУпАП щодо змісту протоколу, зокрема суд вказує на те, що працівник зазначеного органу не вручив копію протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , не роз`яснив йому прав визначених законодавством, не вказав у який спосіб було ознайомлено останнього з протоколом про адміністративне правопорушення.

Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників провадження суд отримує усно.

Також суд окремо зазначає, що саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування вини правопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

З аналізу пояснень учасників отриманих в ході розгляду справи по суті, матеріалів адміністративної справи досліджених детально, обґрунтовано, виважено та у відповідності із зазначеними нормативно правовими актами, слідує що в магазин будівельних матеріалів, який розташований по АДРЕСА_1 , власником якого є фізична особа - підприємець ОСОБА_1 був потрібен продавець. Після проведення розмови між власником та ОСОБА_3 першим було прийнято рішення про взяття останньої на роботу після 20 листопада 2020 року. 19.11.20020 року працівниками управління Держпраці у Кіровоградській області було проведено перевірку дотримання вимог законодавства про працю і в подальшому наступного дня складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 41 КЗпП України стосовно ОСОБА_1 .

В судовому засіданні також з`ясовано, що ОСОБА_3 не проходила в зазначеному магазині стажування, оскільки не доведено та не встановлено, що вона проходила будь-яке навчання на роботу під керівництвом відповідальної особи, для оволодіння навиками роботи при реалізації будівельних матеріалів, набуття навичок швидкого орієнтування на робочому місці. Як встановлено ОСОБА_3 самостійно на власний розсуд без згоди на те власника здобувала певні навички, шляхом вивчення товару, цін на нього та його місця розташування. ОСОБА_3 наголосила, що реалізації товару не здійснювала та не було порушено її трудових прав.

Крім того встановлено, що ОСОБА_3 сама з власної ініціативи та волі самонавчалась для здобуття в майбутньому професії продавця, у спосіб не заборонений законом, шляхом ознайомленням з товаром, що знаходився в магазині (вивчення його вартості, місця знаходження за родовими ознаками), консультацій покупцям не надавала та не реалізувала будь-який товар, що знаходився в магазині будівельних матеріалів. 23.11.2020 року ОСОБА_3 офіційно приступила до роботи на посаді продавця, що підтверджується наказом прийняття на роботу наданим правопорушником.

З відомостей, які наявні в матеріалах справи, не вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснювались права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, зазначене є наслідком порушення його права на захист, що регламентованого у ст. 59 Конституції України. Зазначені дії працівників Управління Держпраці, як зазначено вище, не відповідали положенням закону та обґрунтовано в чому саме полягала невідповідність.

Пояснення, надане ОСОБА_3 працівникам Управління Держпраці, не може вказувати на правдивість зазначених у ньому відомостей, оскільки оформлено у формі бланку, з визначеними наперед правопорушеннями, а тому не може підтверджувати обставини щодо перебування останньої на стажуванні у зазначеному магазині будівельних матеріалів.

Щодо пояснення ОСОБА_1 працівникам Управління Держпраці то з цього приводу суд констатує, що в зазначеному поясненні останньому не роз`яснено ст. 63 Конституції України. Порушник вправі на власний розсуд змінювати свої показання, доповнювати їх, або взагалі відмовитись щось пояснювати з приводу притягнення його до відповідальності. Судом враховуються пояснення надані ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи, в яких викладена його позиція щодо інкримінованих йому подій, це відповідає принципам верховенства права та презумпції невинуватості.

Ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд на виконання положень зазначеної статті всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідив всі матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим суд відмічає, що доказ повинен бути відносним та допустимим. Відносний доказ - це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. Допустимим доказом є доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами.

Докази, отримані працівниками Управління Держпраці стосовно ОСОБА_1 не можуть визнаватись відносними, оскільки не відтворюють фактичні обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та допустимими, оскільки отримані з порушенням норм процесу та вичерпана можливість їх отримання.

В розрізі поняття ст. 251 КУпАП суд констатує, що працівники Управління Держпраці діяли не в межах та не у спосіб визначений КУпАП, зокрема на це вказує те, що не ознайомлено порушника з протоколом про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 256 КУпАП), не роз`яснено порушнику права (ст. 63 Конституції України, ч. 4 ст. 256, ст. 268 КУпАП), не вручено йому копії протоколу про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого (ч. 2 ст. 254 КУпАП) всі ці обставини вказують на те, що для притягнення особи в правовому полі повинно бути вчинено низку визначених законом дій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Враховуючи наведене, а також те, що саме по собі знаходження в магазині майбутнього працівника без вчинення ним активних дій (консультації, реклами та допомоги покупцям у виборі товару, підготовки товару до продажу, викладки товару, продажу товару, контактів з покупцями, тощо), а також не проведення з ним уповноваженими особами навчання не може утворювати склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КЗпП України та вказувати на проходження стажування допуску працівника до виконання роботи.

З огляду на вмотивоване суд приходить до висновку, що матеріалами адміністративної справи не встановлено того, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП (фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)), отже на думку суду в його діях відсутні суб`єктивна та об`єктивна сторони зазначеного правопорушення, які є обов`язковими складовими будь-якого адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, на переконання суду, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Підстава закриття в справі про адміністративне правопорушення у разі відсутності складу адміністративного правопорушення регламентована в п. 1 ст. 247 КУпАП.

У зв`язку із закриттям провадження у адміністративній справі судові витрати відносяться за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8, 19, 43, 59, 62, 63 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 1, 2, 21, 22, 24 КЗпП України, положенням про Державну службу України з питань праці затвердженої Постановою КМ України від 11.02.2015 року № 96, ст. ст. 1, 7, 9, 10, 41, 245, 247, 251, 254, 255, 256, 276, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 провадженням закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького Апеляційного суду протягом десяти з дня її винесення.

Суддя: