ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/910/21 Справа № 206/1444/21 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 , 23.02.2021 о 16 год. 40 хв. м. Дніпро, вул. Томська, 292, керував транспортним засобом Chery Eastar, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації руху, порушення мови. Водію у встановленому законом порядку запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі КП «ОМПЦЛЗС» ДОР, на місці за допомогою газоаналізатора «Drager», на що водій відмовився. Чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення йому не було роз`яснено його прав та законних інтересів; факт внесення неправдивих відомостей до протоколу підтверджується відеозаписом; з відеозапису вбачається, що під час підписання протоколу про адміністративне правопорушення відсутні свідки, а тому порушено встановлений порядок огляду водіїв; долучені письмові пояснення свідків не відповідають критерію належності.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про місце та час розгляду повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні захисник Маркело Л.В. підтримав апеляційну скаргу, зазначив про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, яким місцевим судом була надана належна оцінка, зокрема: протоколами про адміністративні правопорушення серії ДПР 18 № 010638 від 23 лютого 2021 року, письмовими поясненнями свідків, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, , рапортом працівника поліції, відеозаписом.

Сукупність вищевказаних доказів, пояснення свідків та наявний в матеріалах справи відеозапис обставин справи повністю узгоджуються між собою та сумнівів у апеляційного суду не викликають.

Що стосується доводів апелянта викладених в апеляційній скарзі то вони були предметом розгляду судом першої інстанції та їм був наданий ґрунтований висновок, з яким погоджується й апеляційний суд.

Так, щодо порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення слід зазначити наступне.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі № 2а-475/09/1370 застосовані релевантні висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.

Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом.

Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів.

Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Щодо того, що письмові пояснення свідків не відповідають критерію належності та заявленого клопотання про виклик свідків, то апеляційний суд зазначає, що в потреби у виклику свідків не має, оскільки письмові пояснення повністю узгоджуються з матеріалами справи у своїй сукупності та на ряду з іншими доказами доповнюють один одного, а тому сумніву у їх достовірності не виникає, крім того, судом першої інстанції здійснювались заходи щодо їх виклику, однак останні в судове засідання не з`явились.

Крім того, дії працівників поліції не можуть бути предметом розгляду в даному провадженні. Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 чи його захисника до органів Національної поліції, щодо неправомірних дій патрульних, які склали протокол про адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом встановлено, що огляд на стан сп`яніння проведений у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП з огляду на наступне.

З відеозапису (відеофайл № ) вбачається роз`яснення працівником поліції способів проходження огляду на стан сп`яніння, в свою чергу ОСОБА_1 ухиляється від відповіді, пропонує заплатити штраф на місці зупинки.

Відеофайлом № , на який посилається захисник, зафіксовано вже факт складання та підписання постанови про адміністративне правопорушення, а тому доводи апелянта про те, що о 17.56.50 він неодноразово повторював, що не відмовлявся від тесту, не спростовують дій, що були вчинені перед складанням даного протоколу.

На відеозаписі (відеофайл № ) хоча й відсутній звук, однак чітко видно присутність двох свідків.

А тому, враховуючи також наявність й письмових пояснення свідків, апеляційний суд ставиться критично до доводів апелянта про відсутність свідків.

Отже, всі вищевикладені докази, не містять сумнівів щодо їх достовірності та допустимості, підтверджують факт невиконання ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, що виразилось у невиконанні вимог поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова водія транспортного засобу від проведення огляду на місці та/або в закладі охорони здоров`я є підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки він відмовився пройти огляд на стан сп`яніння.

Дана позиція узгоджується з абз. 2 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23 грудня 2005 року №14, згідно якої, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Інші доводи апеляційної скарги апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Вивчивши матеріали адміністративної справи, оцінивши зібрані у справі докази та давши їм належну оцінку, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, обґрунтовано прийшов до висновку, ОСОБА_2 дійсно порушила п. 2.5 ПДР України та його дії містять склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун