Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/465/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Любомир Вікторович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 11.03.2017 року Олевським РС УДМС України в Житомирській області , не працюючого, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 124633 від 13.03.2021 року вбачається, що 13.03.2021 року о 16 год. 50 хв. в м. Олевську, по вул. Київська, гр. ОСОБА_1 керував мотоциклом GEON 250, без державного номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні ОСОБА_1 стверджує, що за кермом мотоциклу був не він, а його товариш ОСОБА_2 , працівники поліції під`їхали в момент, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стояли біля мотоциклу, запитали чий це мотоцикл, на що ОСОБА_1 відповів, що їхній. Після цього працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», на що він погодився, проте з першого видиху прилад нічого не показав, а видихати вдруге ОСОБА_1 відмовився. Зазначає, що копію постанови про накладення працівниками поліції адміністративного стягнення не отримував та відповідно штраф за постановою не сплачував. Підверджує факт, що він був у нетверезому стані. Також, стверджує, що посвідчення водія, яке б надавало йому право керування транспортними засобами, у тому числі мотоциклом, він не отримував.

Представник ОСОБА_1 адвокат Паламарчук О.В. у судовому засіданні проти протоколу про адміністративне правопорушення заперечує, з тих підстав, що його довіритель не керував мотоциклом, а тому і не мав проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_3 , у судовому засіданні повідомив, що є близьким другом особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дружні відносини підтримує з ним вже більше п`яти років. Зазначив, що 13.03.2021 року до нього подзвонив ОСОБА_2 та попросив мотоцикл для того, щоб з`їздити по автозапчастини, проте хто саме брав у нього мотоцикл та хто ним керував не бачив та відповісти не може, оскільки не знаходився вдома при передачі мотоциклу. Коли приїхав на місце події та привіз документи на мотоцикл працівники поліції вже від`їжджали, тому обставин події та хто саме керував транспортним засобом пояснити, також, не зміг.

Свідок ОСОБА_2 , який, також, є близьким другом ОСОБА_1 та дружить з ним ще зі школи уже на протязі шести років, повідомив суду, що за кермом мотоцикла був саме він, а не ОСОБА_1 . Пояснив, що він відійшов до магазину по автозапчастини та повернувся, коли біля мотоцикла вже стояли працівники поліції та ОСОБА_1 . Зазначив, що він не пояснював працівникам поліції, що за кермом мотоцикла був саме він, не підходив до автомобіля працівників поліції при складанні працівниками поліції адміністративних матеріалів, бо не вбачав у цьому потреби. Пояснив, що з 13.03.2021 року та до цього часу не звертався до поліції із повідомленням, що за кермом мотоцикла був саме він, а не ОСОБА_1 . Підтвердив, що фіксування відмови від освідування на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , відбулось з залученням двох свідків.

Обставини вчинення даного правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 124633 від 13.03.2021 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, письмовим поясненням ОСОБА_4 від 13.03.2021 року, письмовим поясненням ОСОБА_5 від 13.03.2021 року, копією постанови серії БАА № 913536 від 13.03.2021 року, диском відеозапису, які наявні в матеріалах справи.

Слід зазначити, що відповідно до копії постанови серії БАА № 913536 від 13.03.2021 року, що міститься в матеріалах справи, 13.03.2021 року ОСОБА_1 було притягнуто працівниками поліції до адміністративної відповідальності за ч.5, 6 ст.121, ч.1, 2 ст.126 КУпАП, тобто за вчинення правопорушень, які передбачали керування особою транспортним засобом. У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Паламарчук О.В. повідомили, що вказану постанову не оскаржували. Тому на цей час зазначена постанова серії БАА № 913536 від 13.03.2021 року є чинною, та підтверджує факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводить згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вимогами пункту 6 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі за текстом - Інструкція) передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться:

-поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

-лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно пункту 7 Розділу І зазначеної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_1 було порушено п. 2.5 ПДР України, згідно якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Посилання ОСОБА_1 , на той факт, що він одного разу видихнув в алкотестер не заслуговують на увагу, оскільки при освідуванні за допомогою алкотестера необхідно саме належно видихнути у нього для фіксації стану освідуваної особи, тому пропозиція уповноваженої особи повторно видихнути, яка надійшла одразу ж та відмова освідуваної особи від цього розцінюється судом як відмова від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння.

Твердження ОСОБА_1 , що він не перебував за кермом мотоцикла повністю спростовуються матеріалами справи. Зокрема, на запитання судді до ОСОБА_2 чому він не повідомив чи хоча б не намагався повідомити працівникам поліції, що саме він був за кермом мотоцикла на місці та після 13.03.2021 року не звернувся до працівників поліції із повідомленням, що саме він був за кермом, ОСОБА_2 не зміг ствердно відповісти. В судовому засіданні ОСОБА_2 зазначив, що він не повідомляв та не звертався до поліції з повідомленням, що саме він перебував за кермом транспортного засобу. Крім того, ОСОБА_2 повідомив суд, що перед початком судового засідання він спілкувався та обговорював зазначену ситуацію із представником ОСОБА_1 адвокатом Паламарчуком О.В., що ставить під сумнів достовірність його пояснень у судовому засіданні.

Крім того, відповідно до ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки вони є близькими друзями ОСОБА_1 , та дружать протягом тривалого часу про що вони самі повідомили у судовому засіданні, що викликає сумнів у об`єктивності та неупередженості їх свідчень та може свідчити про їх зацікавленість у розгляді цієї справи.

У постанові КАС ВС від 29.04.2020 року у справі № 161/5372/17 суд зазначив, що пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Суд зазначає, що показання свідка ОСОБА_2 , не узгоджуються з матеріалами справи.

Зокрема, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення містяться письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

У свої письмових поясненнях від 13.03.2021 року свідок ОСОБА_6 зазначає, що 13.03.2021 року о 17 год. 10 хв. його було запрошено працівниками поліції при проходженні огляду на стан сп`яніння на алкотестері «Драгер» або в медичному закладі ОСОБА_1 , на що останній, а саме: ОСОБА_1 відмовився в його присутності та від підписання протоколу відмовився також.

Також, із письмових пояснень свідка ОСОБА_5 від 13.03.2021 року вбачається, що 13.03.2021 року о 17 год. 10 хв. його було запрошено працівниками поліції в якості свідка при проходженні ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився в його присутності та від підписання протоколу теж відмовився.

Оскільки судом було вжито всіх передбачених законом заходів щодо виклику у судове засідання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проте такі не з`явилися, суд, з метою дотримання строків розгляду справи, враховуючи наявні у матеріалах справи їх письмові пояснення, вважає за можливе розглянути справу.

Як вбачається з положень п.7 ч.2 ст.129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Враховуючи зазначене, з метою дотримання строку протягом якого особу можна притягнути до адміністративної відповідальності, зважаючи, що в матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суд вважає за можливе провести розгляд справи без їх участі.

З диску з відеозаписом події, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому закладі охорони здоров`я. Слід зазначити, що свідок ОСОБА_2 був присутнім при пропозиції працівника поліції до ОСОБА_1 пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_2 будь яких заперечень,стосовно того, що ОСОБА_1 не був за кермом мотоциклу чи пояснень, що саме він ОСОБА_2 особисто був водієм мотоциклу не надавав.

Дослідивши та оцінивши в судовому засіданні докази по справі про адміністративне правопорушення, вважаю, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як відмова особи, що керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення у відповідності до ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно положень ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суди не вправі застосовувати стягнення у виді позбавлення керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Однак, враховуючи, що у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення та в матеріалах справи відсутні відомості про наявність посвідчення водія у ОСОБА_1 , суд позбавлений можливості застосувати до останнього санкцію ст. 130 ч. 1 КУпАП, в частині позбавлення права керування транспортними засобами.

При обранні міри адміністративного стягнення враховується характер та обставини адміністративного правопорушення, його наслідки, дані про особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, його відношення до вчиненого правопорушення, обставини, що пом`якшують відповідальність, тому суддя вважає за необхідне визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та обрати йому адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу (в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, в редакції на час вчинення адміністративного правопорушення), оскільки в цілях накладення адміністративного стягнення, за відсутності у суду відомостей про наявність у особи посвідчення водія, згідно ч.1 ст.130 КУпАП, особа водієм не вважається.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначено ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 27, 40-1, ч.1 ст.130, ст.ст. 283,284,294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 10200,00 (десять тисяч двісті) гривень, які перерахувати на рахунок отримувача (стандарт ІВАN) UA0006001, Отримувач ГУК в Житомирській області, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37976485, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 21081300.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454,00 грн., які перерахувати на рахунок отримувача UA0026001, Отримувач ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача ( код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Л.В.Винар