Провадження № 3/127/3642/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2021 біля 11.10 год. на 282 км автодороги М-21 ОСОБА_1 , керував автомобілем марки Chevrolet, д. н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, зіниці не реагують на промінь світла, однак від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи телефонограма.

Відповідно до частини першої статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, суд враховує практику Європейського суду з прав людини у справі (далі ЄСПЛ) «Пономарьов проти України», в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе здійснити розгляд справ за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов до такого висновку.

З диспозиції статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто зазначеною правовою нормою встановлено альтернативні склади правопорушення: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності в діянні ОСОБА_1 складу зазначеного вище правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що підставою для пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння було те, що його поведінка, що не відповідає обстановці, зіниці не реагують на промінь світла.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкція) ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Як суд вже зазначив вище, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначені дві ознаки, які були підставою для направлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на огляд з метою встановлення чи спростування факт перебування у стані наркотичного сп`яніння.

Згідно з реченням першим частини другої статті 266 КпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Слід зауважити, що процедура такого огляду регламентована реченням другим частини другої статті 266 КпАП, зі змісту якого випливає, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

З наданих суду матеріалів випливає, що ОСОБА_1 від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. Відомості, які б свідчили, що свідки не могли бути залученими для зазначеної процесуальної дії суду не надані. Крім того, у письмових поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не заперечувала фактичних обставин, викладених у протоколі, зазначивши лише, що не має змоги здати тест. При цьому будь-які відомості, які б свідчили про порушення процедури (порядку) направлення на зазначений вище огляд і оформлення відмови від його проходження суду не надані. Інші відомості, які б спростували твердження, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, суду також не надані.

Тому, аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає, що в судовому засіданні підтверджений факт наявності в ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння і відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння ОСОБА_1 , суд враховує таке.

Згідно з наданими суду матеріалами постановами суду від 29.10.2020, 29.12.2020, 11.01.2021 та 29.01.2021 випливає, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 КпАП. Зазначені судові рішення набрали законної сили.

Зі змісту частини третьої статті 130 КпАП випливає, що діяння, передбачене частиною першою статті 130 КпАП, утворює особливо кваліфікований склад у разі вчинення будь-яких дій, передбачених диспозицією зазначеною правової норми особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за будь-якого складу об`єктивної сторони.

Як суд вже зазначив вище, суду надані належним чином завірені копії чотирьох постанов про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП. Слід зауважити, що приписи частини третьої статті 130 КпАП не містять застережень щодо необхідності надання доказів притягнення особи до відповідальності, передбаченої частиною другою статті 130 КпАП. Натомість містить посилання на необхідність підтвердження факту притягнення особи, яка вчинила будь-який склад об`єктивної сторони зазначеного діяння, до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 КпАП. Тому суд вважає, що в судовому засіданні підтверджений факт вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення понад, як двічі протягом року.

Отже, аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає, що дії ОСОБА_1 охоплюються складом правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 КпАП, за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо виду та міри адміністративного стягнення, необхідного і достатнього для виправлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та попередження вчинення нею нових правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд враховує таке.

Санкцією статті закону про адміністративне правопорушення встановлене адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника або ж адміністративний арешт з позбавленням права керування транспортними засобами та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.

Зі змісту частини першої статті 32 КпАП випливає, що адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень.

При цьому статтею 23 КпАП регламентовано, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає, що в судовому засіданні не встановлені виключні (виняткові) випадки, а тому суд не вважає за доцільне застосовувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту з позбавленням права керування транспортними засобами та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника. Натомість суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.

Вирішуючи питання щодо обсягу застосованого стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 30 КпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Згідно з частиною третьою статті 30 КпАП у разі, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Зі змісту частини першої статті 317-1 КпАП випливає, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

При цьому частиною другою статті 317-1 КпАП визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

З наданих суду матеріалів випливає, що ОСОБА_1 вчинив три правопорушення після застосування до нього 29.10.2020 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом. Тому суд вважає, що вирішуючи питання щодо остаточної міри стягнення в цій частині, необхідно керуватись саме приписами частини третьої статті 30 КпАП, тобто шляхом приєднання до призначеного судом стягнення невідбутої частини стягнення за попередніми судовими рішеннями.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для застосування до ОСОБА_1 такого виду адміністративного стягнення як конфіскація транспортного засобу, суд враховує, що згідно з наданими суду відомостями керований ОСОБА_1 на час вчинення ним правопорушення транспортний засіб належить ОСОБА_2 . Тому правові підстави для застосування конфіскації транспортного засобу відсутні.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 130, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Відповідно до частини третьої статті 30 Кодексу України про адміністративні правопорушення шляхом приєднання до застосованого стягнення невідбутої частини стягнення визначити ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 14 (чотирнадцять) років.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: