ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/655/21 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника - Синюка А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Синюка А.С. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, громадянина України, жителя АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 454 грн.

Згідно даної постанови, 03 липня 2021 року біля 03 год. 43 хв., в місті Тернополі ОСОБА_1 по вул.Руська керував транспортним засобом марки «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Drager Alcotest 7510 №ARLM 0400 (повірка дійсна до 27.09.2021 року) та огляду в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вказані вимоги мотивує тим, що працівниками поліції були внесені додаткові записи до протоколу про адміністративне правопорушення у графі «до протоколу додаються», а у направленні на проведення огляду в закладі охорони здоров`я зазначено про доставлення особи на огляд о 04.00 год., однак ОСОБА_1 перебував на місці події та у медичний заклад не доставлявся.

Вказує, що рапорт працівника поліції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії та свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки не можуть слугувати належним доказом вчинення зазначеного адміністративного правопорушення.

Також у матеріалах справи відсутні відомості про роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених статтею 268 КУпАП, а до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено СD диск з нагрудних камер працівників поліції із безперервною відеозйомкою з місця події.

Крім цього, адвокат Синюк А.С. зазначив, що прибувши на місце події, він в присутності двох свідків заявив клопотання про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, проте останніми було відмовлено у цьому.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, з мотивів викладених у ній, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступних висновків.

Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на підставі належно досліджених та оцінених всіх доказів, наявних в матеріалах справи.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААБ №200496 від 03.07.2021 року ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу категорично відмовився, а також відмовився його пройти у медичному закладі.

Матеріалами справи встановлено, що пропозиція пройти огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була проведено працівниками поліції у відповідності до вимог ст.266 КУпАП, із застосуванням технічних засобів відеозапису, що в свою чергу не вимагає обов`язкової присутності двох свідків.

Встановлені судом обставини відповідають даним зафіксованим нагрудними камерами працівників поліції, що вбачається з долученого до матеріалів справи відеодиску.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 наполягав на проходженні огляду на місці зупинки транспортного засобу не знайшли свого підтвердження та спростовуються даними відеозапису.

Отже, судом встановлено, що працівники поліції, на місці зупинки автомобіля, яким керував водій ОСОБА_1 , неодноразово пропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння як на місці, так і у медичному закладі, що відповідає вимогам ст.266 КУпАП.

Також із долученого відеозапису поліцейських вбачається, що патрульними поліції ОСОБА_1 було належним чином роз`яснено підстави зупинки, вказано про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та роз`яснено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і його права, передбачені статтею 268 КУпАП.

Апелянт зазначає про те, що транспортний засіб яким він керував, працівниками поліції був зупинений безпідставно, у зв`язку із чим у нього не виникло обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння. Вказує, що безпідставність зупинки авто доводиться рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05.10.2021 року.

Такі доводи апелянта є неспроможними, виходячи з наступного.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05.10.2021 року, предметом оскарження ОСОБА_1 була постанова про накладення адміністартивного стягнення по справі про адміністартивне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО №994371 від 03 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за порушення ним ч.6 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що на підставі аналізу наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що позивачем ( ОСОБА_1 ) в порушення п.11.5 ПДР України порушено рядність, а саме він рухався у крайній лівій смузі руху за вільної правої.

Таким чином, доводи апелянта про безпідставність зупинки працівниками поліції керованого ним транспортного засобу не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами в їх сукупності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апеляційної скарги про те, що у графу до протоколу додаються у протоколі про адмінправорпушення серії ААБ №200496 від 03.07.2021 року працівниками поліції були внесено дописування, є голослівними, які не підтверджуються будь-якими доказами.

Також не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України та не скасовує його відповідальність за вчинене, доводи захисника про те, що у направленні на проведення огляду в закладі охорони здоров`я зазначено, що ОСОБА_1 був доставлений у заклад охорони здоров`я. Із цього ж направлення вбачається, що працівниками поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та зазначено, що його огляд спеціальними технічними засобами не проводився.

Отже, в даному випадку порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.

Що стосується призначеного стягнення ОСОБА_1 , то воно судом першої інстанції визначено вірно з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КупАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його сімейного стану, характеризуючих даних, місця роботи, враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення та визначено стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги з якими закон пов`язує призначення стягнення, а також ті, на які вказує апелянт у своїй скарзі, а тому його доводи про скасування постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, у зв`язку із чим постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Синюка А.С. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2021 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя