КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№33/824/2315/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 року місто Київ

справа № 761/3843/21

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В.,

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на корист держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 15 квітня 2021 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутності події та складу адміністративного правопорушення в його діях.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що 27 січня 2021 року його неправомірних дій по відношенню до дружини вчинено не було.

Вказував, що після початку розмови, коли дружина розпочала кричати та з`ясовувати відносини, він одягнувся і вийшов на вулицю з метою уникнення конфлікту. Свідками даної ситуації були діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які можуть підтвердити його слова.

Зазначав, що висновки, викладені працівником поліції в складеному протоколі про наявність його вини не відповідають доказам по справі і є не обгрунтованими.

Посилався на те, що за систематичними викликами поліції на дружину кожного разу складалися термінові заборонні приписи стосовно кривдника та протоколи, яких вона не дотримувалася, провокуючи щоденні конфлікти з питання триваючого шлюборозлучного процесу, а також визначення місця проживання дітей за його позовами.

Вказував, що оскільки старша дитина досягла 14 років, вона категорично заявляє про те, що хоче проживати з батьком. В своїй заяві до начальника Шевченківського УП ГУНП в місті Києві старший син повідомив про неврівноваженість матері та неадекватність поведінки.

Також ОСОБА_1 просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року.

Посилався на те, що оскаржувану постанову він отримав 23 лютого 2021 року, що підтверджується розпискою про її отримання в суді першої інстанції.

Вказував, що апеляційна скарга подана вчасно у десятиденний термін, а саме 05 березня 2021 року, проте Київським апеляційним судом повернута через відсутність клопотання про поновлення строку.

Зазначав, що копію постанови Київського апеляційного суду він отримав 23 березня 2021 року, а 25 березня 2021 року повторно подав через суд першої інстанції з клопотанням про поновлення строку.

Вказував, що 05 квітня 2021 року Київський апеляційний суд повідомив, що справу, яка надійшла та зареєстрована за вх. №35207 направлена до суду першої інстанції, а тому 15 квітня 2021 року він повторно подав апеляційну скаргу через суд першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 02 лютого 2021 року, а апеляційна скарга на неї подана 15 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови суду першої інстанції в строк, передбачений на апеляційне оскарження ОСОБА_1 направлена не була, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 23 лютого 2021 року в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга була подана у десятиденний термін, а саме 05 березня 2021 року, проте постановою Київського апеляційного суду апеляційна скарга ОСОБА_1 була повернута особі, яка її подала через відсутність клопотання про поновлення строку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що копію постанови Київського апеляційного суду він отримав 23 березня 2021 року, а 25 березня 2021 року повторно подав апеляційну скаргу через суд першої інстанції з клопотанням про поновлення строку. Проте, 05 квітня 2021 року Київський апеляційний суд повідомив, що справу, яка надійшла та зареєстрована за вх. №35207 направлена до суду першої інстанції, а тому 15 квітня 2021 року він повторно подав апеляційну скаргу через суд першої інстанції.

Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з'ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров'ю іншого члена сім'ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №379659 від 27 січня 2021 року, 27 січня 2021 року близько 20.30 год. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив відносно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме виражався нецензурною лайкою, чим вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи містять пояснення ОСОБА_2 на основі яких складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №379659 від 27 січня 2021 року.

У поясненнях від 27 січня 2021 року ОСОБА_2 вказувала на те, що вона викликала поліцію, у зв`язку з тим, що її чоловік ОСОБА_1 в черговий раз при дитині почав з`ясовувати з нею стосунки. Зазначала, що предметом скандалу стало її бажання та бажання дитини навчатися в Кадетському корпусі, в чому вона баче шанс захистити дитину від участі у сімейних чварах, які не припиняються до розлучення. Вказувала на те, що син сам цього хоче, однак батько не дозволяє, внаслідок чого вчинився скандал, під час якого батько лаявся нецензурною лайкою, настроював дитину проти неї.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , 27 січня 2021 року о 20.30 год. після прибуття з роботи дружина вкотре дозволила собі чергове з`ясування обставин з приводу того, що він заперечив віддавати дитину 11 років до Кадетського корпусу міста Києва.

З огляду на наведені пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 беззаперечно вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наявний спір щодо навчання сина в Кадетському корпусі міста Києва.

Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно дружини ОСОБА_2 , а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди її психічному здоров'ю.

При цьому, нецензурна лайка в межах конфлікту, який склався між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров'ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов'язковою ознакою об'єктивної сторони даного проступку.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 27 січня 2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 у строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.