Справа 350/434/21
Номер провадження 3/350/164/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1

18 травня 2021 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., з участю секретаря судового засідання Юречко Т.Б., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, українця, громадянина України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №459393, 05 березня 2021, о 17 год. 45 хв. у сел.Рожнятів по вул.Вітовського, водій керував автомобілем Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря Рожнятівської багатопрофільної лікарні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав. Пояснив, що 05.03.2021, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz у сел.Рожнятів, він зупинився поруч із будівельним магазином і вийшов з машини. Почув, як позаду хтось гукнув, щоб він зупинився і виявилось, що це були працівники поліції, які сказали, що він порушив правила дорожнього руху, а також, що у нього є ознаки алкогольного сп`яніння. Він сказав їм, що в той день випив 50 грам коньяку, однак зважаючи на те, що це було зранку, а транспортним засобом керував уже о 18:00 вечора, то у стані алкогольного сп`яніння не міг перебувати. Те, що від 50 грам коньяку людина не може перебувати у стані сп`яніння, також неодноразово підтвердив патрульний поліцейський. На вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу він відмовився, і наполіг на проходженні огляду у лікарні. Після проходження огляду у лікарні, він розписався у певних медичних документах, після чого медичний працівник надав йому висновок і результати проходження відповідного огляду. Ствердив, що працівники поліції у його присутності відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не складали. Наступного дня, 06.03.2021 він прийшов у відділення поліції, щоб забрати своє посвідчення водія. Для того, щоб він міг це зробити, поліцейський сказав, щоб він у протоколі написав, що керував транспортним засобом і випив 50 грам коньяку, що він і зробив, а також поставив свій підпис про ознайомлення із розглядом справи та про те, що отримав тимчасовий дозвіл на право керування автомобілем. Зазначив, що у протоколі окрім його пояснень та підписів не було жодних відомостей, тобто протокол був незаповненим. Окрім цього, ствердив, що йому не вручили копію цього протоколу, саме тому він у відповідній графі написав, що з протоколом ознайомився, однак від підпису у ній відмовився, так як копію протоколу йому не давали. Просив справу про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку із відсутність складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що 05.03.2021 його зупинили працівники поліції і запросили бути свідком при проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , на що він погодився. Після того, як останній відмовився від проходження огляду на місці зупинки автомобіля, то поліцейський вніс його особисті дані у акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, де він поставив свій підпис, і після цього поїхав додому. Через декілька днів, 08.03.2021 до місця його проживання приїхали працівники поліції і сказали, щоб він дав пояснення, з приводу події яка відбулась 05.03.2021. Його слова поліцейський записав у документі письмових пояснень, де він і розписався. Окрім цього, працівник поліції 08.03.2021 у його присутності вніс його особисті дані у протокол про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , де він також поставив свій підпис. В його присутності протокол ОСОБА_1 не вручався.

Свідок ОСОБА_3 дав показання про те, що він був пасажиром в автомобілі, яким керував ОСОБА_1 , який не перебував в стані алкогольного сп`яніння, тому останнього безпідставно звинувачують у тому, що він був п`яним.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, свідків, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_4 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, виходячи з наступного.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

При цьому, Європейський суд з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У справі «Карелін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що є недопустимим з боку суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, уточнення у судовому засіданні фабули правопорушення, усунення розбіжностей та неточностей, що мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такі дії є порушенням ч. 1 ст. 6 «Про захист прав людини і основоположних свобод», тобто порушено принцип рівності сторін і змагальності судового процесу. За таких умов, особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення, які полягають у :

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст.266 КУпАП (в редакції, яка діяла на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення), положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735, а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі за текстом - Порядок).

Таким чином законодавство чітко регламентує огляд водія на визначення стану сп`яніння, дотримання визначеної процедури та порядку якого є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст.266 КУпАП (в редакції, яка діяла на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення), особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Тобто, працівники поліції, встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, повинні запропонували особі пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків. У разі незгоди водія або із результатами огляду або на проведення зазначеного огляду поліцейським, такий огляд повинен бути проведений в закладі охорони здоров`я.

Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, поліцейські дотримались вищезазначеного порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, оскільки після відмови водія пройти зазначений огляд на місці зупинки транспортного засобу, запропонували пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, на що водій ОСОБА_1 погодився, і забезпечили здійснення такого огляду не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Відповідно до вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, із вищезазначених норм чинного законодавства вбачається, що після проведеного огляду водія на стан алкогольного сп`яніння і встановлення стану сп`яніння, відносно водія, який керував транспортним засобом, тобто який є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повинен бути складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він порушив вимоги п.2.9 а ПДР.

Згідно пунктів 4, 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 (далі за текстом - Інструкція), у разі вчинення адміністративного правопорушення особами, які досягли віку, з якого настає адміністративна відповідальність, уповноважені на те посадові особи органів поліції складають протокол про адміністративне правопорушення. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Як ствердив у своїх пояснення ОСОБА_1 працівник поліції 05.03.2021 протокол про адміністративне правопорушення не складав, сказав прийти наступного дня отримати посвідчення водія. 06.03.2021 він прийшов у відділення поліції, щоб забрати посвідчення водія. Для того, щоб він міг це зробити, поліцейський сказав, щоб він у протоколі написав, що керував транспортним засобом і випив 50 грам коньяку, а також поставив свій підпис про ознайомлення із розглядом справи та про те, що отримав тимчасовий дозвіл на право керування автомобілем. Зазначив, що у протоколі окрім його пояснень та підписів не було жодних інших відомостей, тобто протокол був незаповненим та не вручений йому.

Згідно ч.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п.2 ч.1 розділу VII вищезазначеної Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняється примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Оскільки відеофіксація, відповідно до ст.251 КУпАП є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом досліджено відеозаписи з нагрудних відеокамер працівників патрульної поліції, а також відеозаписи з відеореєстраторів відповідних патрульних машин, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску «DVD-R DS Ridata» з яких вбачається, що відеофіксація зазначених в протоколах обставин, здійснювалась переривчасто, а не безперервно, як того вимагають вищезазначені положення.

Відповідно на відеозаписах не зафіксовано факту складання та вручення працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 . Таким чином вищезазначені доводи ОСОБА_1 про невручення йому протоколу, про збирання доказів його вини у його відсутності та не надання йому доказів для підготовки до захисту, не знаходять свого спростування.

Окрім цього, доводи ОСОБА_1 знаходять своє підтвердження у поясненнях ОСОБА_2 про те, що тільки 08.03.2021 він давав пояснення з приводу, обставин, що мали місце 05.03.2021 та, що саме 08.03.2021 вносилися його особисті дані у протокол про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 .

Пояснення в суді свідка ОСОБА_5 підтверджуються його ж письмовими поясненнями, які надійшли до суду разом із протоколом про адміністративне правопорушення з яких вбачається, що вони отримані працівником поліції 08.03.2021, тобто через три дні після проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

З огляду на вимогу закону про безпосередність допиту свідків в суді, суд вживав заходів для допиту ОСОБА_6 , який в протоколі про адміністративне правопорушення також зазначений свідком, шляхом направлення судових повісток, однак він судове засідання не прибув.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, незважаючи на те, що протокол датований 05.03.2021, судом встановлено, що працівник поліції не дотримався вимог ст.254 КУпАП, оскільки у встановлений строк не склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Окрім цього, працівники поліції не дотримався 7 розділу ІІ Інструкції оскільки, як ствердив ОСОБА_1 , 06.03.2021 у відділенні поліції, під час підписання ним протоколу про адміністративне правопорушення, протокол не був заповнений.

Окрім цього, ОСОБА_1 ствердив, що йому не вручили копію протоколу про адміністративне правопорушення, саме тому він написав, що з протоколом він ознайомився, однак відмовився від підпису у цій графі, так як копію протоколу йому не було вручено.

Вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

У разі неможливості вручення копії цього документу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідна посадова особи або компетентний орган повинні рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення направити особі, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення його копію за фактичним місцем проживання.

Невручення протоколу є порушенням п.8 розділу ІІ Інструкції,за замістом якого протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до підпункту 2 пункту 12, розділу ІІ Інструкції, у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписати протокол про адміністративне правопорушення у ньому робиться запис про це.

Запису про отримання чи про відмову від отримання протоколу останній не містить.

Отже, матеріалами справи про адміністративне правопорушення не підтверджується в повній мірі існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно події, часу, місця, способу та інших обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_1 протиправного діяння, що ставиться йому у провину складеним відносно нього протоколом, оскільки саме протокол є основоположним документом, на підставі якого, особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про винуватість ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні, оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол був складений з істотним порушенням вищезазначених норм чинного законодавства України, тому суд визнає протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №459393 від 05.03.2021 неналежним та недопустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом, приходить до переконання у недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Отже, згідно з вимогами ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

За змістом ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В силу вимог ч. 4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст. 247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд.

Суддя: