Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Семенова Ю.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/3/20 за апеляційною скаргою захисника адвоката Васильчука А.Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15. 01. 2018.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на 01 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 352 грн. 40 коп.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії БР 083771 від 21. 10. 2017 та постанови судді від 15. 01. 2018 вбачається, що 21. 10. 2017 о 05 год. 10 хв., на пл. Дружби Народів у м. Ужгороді, в порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, і в присутності двох свідків відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат Васильчук А.Ю. стверджує, що справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 та захисника, незважаючи на подане клопотання про їх обов`язкову участь у розгляді справи та перенесення розгляду у зв`язку із зайнятістю захисника. Вважає, що суд не встановив вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, розглянув справу однобічно, не заслухав пояснення свідків, особи, яка притягається до відповідальності, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про винуватість ОСОБА_1 , який ґрунтується виключно на припущеннях. Просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
У додаткових поясненнях до апеляційної скарги захисник - адвокат Семенов Ю.О. посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам статей 254, 255, 256 КУпАП і є неналежним доказом, поліцейськими було порушено права ОСОБА_1 на захист, а також «Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» і «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану
алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду». Вказує, що до матеріалів справи не додано акт огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків і такий огляд ОСОБА_1 не проводився. Просить постанову скасувати і закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Семенова Ю.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили таку задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09. 11. 2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 21. 10. 2017 о 05 год. 10 хв., на пл. Дружби Народів у м. Ужгороді, у порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, і в присутності двох свідків відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння (а.с.1).
З письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» та в лікаря-нарколога для визначення стану сп`яніння (а. с. 3-4).
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці події чи в закладі охорони здоров`я у присутності свідків підтверджується й наявним у матеріалах справи відеозаписом із нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що ОСОБА_1 спочатку відмовився на місці зупинки транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та погодився на проходження такого огляду в медичному закладі охорони здоров`я, де, прибувши за місцезнаходженням медичного закладу, теж відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і така відмова була зафіксована в присутності двох свідків (а.с.7).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор роти 1 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві Зубанич В.М. був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації такого чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 , ні його захисника під час розгляду справи апеляційним судом.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор патрульної поліції діяв в межах наданих йому повноважень.
Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що у свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були підстави для обмови ОСОБА_1 в тому, що він відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх не додано й до апеляційної скарги й на такі не посилалися захисники в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до апеляційної скарги, а також під час розгляду справи апеляційним судом.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість вищевказаних свідків у результаті розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки всім доказам у справі, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про порушення процедури провадження в справі апеляційний суд відхиляє, оскільки сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не заперечується.
Відповідно до ст. 266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09. 11. 2015, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.
Дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 083771 від 21. 10. 2017 підтверджують, що ОСОБА_1 вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, не дотримався. У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 цієї доби о 05 год. 10 хв., керував автомобілем марки «MERCEDES-BENZ С200» номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в установленому законом порядку у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Також у протоколі вказано, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, ознайомлення з часом розгляду справи, підписання та отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння, складений в присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу, доведеності факту відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не спростовує.
За таких обставин відсутність у справі складеного поліцейським акта огляду на стан сп`яніння не є свідченням порушення порядку доказування фактичних обставин адміністративного правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягається до відповідальності.
Конкретних зауважень до форми і змісту протоколу про адміністративне правопорушення, які ставили б під сумнів належність і допустимість цього джерела доказів, в тому числі серед доводів апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає.
Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, на порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09. 11. 2015 щодо не забезпечення працівниками поліції належного огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, є не обгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 сам відмовилася, у присутності двох свідків, від проходження будь-яких оглядів на виявлення у нього стану алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про допущення працівниками поліції при оформленні матеріалів ряду порушень також, є безпідставними.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 083771 від 21. 10. 2017 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; дані про свідків; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. У протоколі містяться підписи поліцейського, який склав протокол, та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень по суті порушення та від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення, про що в ньому наявні відповідні відмітки.
Таким чином протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не викликав і не допитав усіх свідків у справі, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Що стосується клопотання захисника Семенова Ю.О. про необхідність допиту свідків, які вказав у протоколі про адміністративне правопорушення, то на задоволенні такого клопотання в судовому засіданні захисник не наполягав, між тим, апеляційним судом вживались заходи для виклику вказаних свідків шляхом надіслання їм судових повісток та смс-повідомлень.
Тому, посилання захисника в апеляційній скарзі про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд визнає необґрунтованими й такими, що спрямовані виключно на ухилення останнього від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимог ст. 268 КУпАП суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 та його захисника, без їх належного сповіщення про час і місце розгляду справи, апеляційний суд вважає також такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції викладених у судовому рішенні та не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а також не свідчать про порушення права останнього на захист. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що факт розгляду справи без участі правопорушника не являється підставою для скасування чи зміни судового рішення у справах про адміністративні правопорушення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Також, судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29. 06. 2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16. 10. 2008), Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09. 06. 2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24. 03. 2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням наведених захисником Семеновим Ю.О. позитивних даних про особу ОСОБА_1 , не вбачається.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника Васильчука А.Ю. з урахуванням доповнень, внесених захисником Семеновим Ю.О., задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційнийсуд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу захисника - адвоката Васильчука А.Ю. з доповненнями до неї залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15. 01. 2018 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,- без змін.
Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: