Справа №463/4598/21
Провадження №3/463/1057/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Жовнір Г. Б., захсиника ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого водієм ЛК АТП №1, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №154884 від 11 квітня 2021 року: «11.04.2021 о 10:25 год. м.Львів, вул. Личаківська,107, водій ОСОБА_2 керуючи автобусом Електр. А1850І нз НОМЕР_1 здійснював перевезення пасажирів на міському авт. Маршруті №29 більше 10 чол. чим порушив п-п 8 п.3-5 Постанови КМУ від 09.12.2000 №1236 зі змінами згідно пост. КМУ від 22.03.2020 №230., чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 44-3 КУпАП».

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, його захисник адвокат Петришин В.М. вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення. передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП заперечив, вважає, що у протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито суть даного адміністративного правопорушення. Крім того, не надано жодних доказів про те, що на ОСОБА_2 покладено обов`язок організації та контролю кількості пасажирів в транспортному засобі (автобусі) чи доказів, що саме в обов`язки ОСОБА_2 як водія входить контроль кількості пасажирів. Тому просить провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії АА №154884 від 11.04.2021 року, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.44-3 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Зазначена норма є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №154884 від 11 квітня 2021 року: «11.04.2021 о 10:25 год. м.Львів, вул. Личаківська,107, водій ОСОБА_2 керуючи автобусом Електр.А1850І нз НОМЕР_1 здійснював перевезення пасажирів на міському авт. Маршруті №29 більше 10 чол. чим порушив п-п 8 п.3-5 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 зі змінами згідно пост. КМУ від 22.03.2020 №230., чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 44-3 КУпАП».

Разом з тим, станом на день складання вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення відповідальність відповідальність за перевезення більшої кількості пасажирів,ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу,визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб була передбачена підпунктом 8 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року, згідно якого забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Проте до матеріалів справи не долучено жодних даних про технічні характеристики транспортного засобу і реєстраційні документи на даний транспортний засіб, на підставі яких працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, встановив дозволену для перевезення кількість пасажирів, а відповідно і встановив, що в салоні автобуса перебувало більше пасажирів від дозволеної кількості.

При цьому, як вбачається з наведеного вище протоколу про адміністративне правопорушення і клопотання про закриття провадження у справі ОСОБА_2 працює водієм в АТП №1,жодних доказів того, що його посадовими обов`язками передбачено організацію перевезення пасажирів суду не представлено.

Так, пунктом 147 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою КМУ від 18.02.1997 року № 176, передабчено обов`язки водія автобуса, до яких не входить контроль за кількістю пасажирів, які знаходяться у салоні автобуса.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 здійснював перевезення пасажирів, що автобус рухався з пасажирами, при цьому їх кількість перевищувала кількість місць для сидіння.

Крім того, до матеріалів справи не долучено копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що унеможливлює встановлення кількості місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу зазначеного в протоколі.

Також суд враховує те, що частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 133-1Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за порушення правил надання послуг та вимог безпеки при наданні послуг з перевезення пасажирів чи вантажів автомобільним транспортом, яка не передбачає відповідальність водія за невиконання вимог законодавства під час перевезення пасажирів в період дії карантину.

Окрім того,статтею 121-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил перевезення пасажирів при наданні послуг з перевезення пасажирів, зокрема за перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Отже, законодавець чітко розмежував відповідальність водія за порушення правил перевезення пасажирів та перевізника.

В той же час, хто несе відповідальність за перевезення більшої кількості пасажирів, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу не визначено і зміни до ст.121-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення не внесено. Аналогія закону для притягнення особи до адміністративної відповідальності застосована не може бути.

У справі «Пухк проти Естонії» (рішення від 10 лютого 2004 р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що ст. 7 Конвенції не обмежується забороною ретроспективного застосування кримінального законодавства на шкоду обвинуваченому; вона також втілює загалом принцип, що тільки закон може визначити кримінальне правопорушення та встановити покарання (nullum crimenulla poena sine lege), а також принцип, за яким кримінальне право не повинно надмірно тлумачитися на шкоду обвинуваченому. З цих принципів випливає, що правопорушення має бути чітко встановлено в законі. Ця вимога дотримується, якщо особа може дізнатися на основі формулювання відповідного положення та, у разі потреби, за допомогою його судового тлумачення, які дії чи бездіяльність є підставою для кримінальної відповідальності.

Адміністративна відповідальність, а особливо за ч.1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення з врахуванням тяжкої санкції є близькою до кримінальної відповідальності і наведені положення також мають застосовуватися для неї.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

При таких обставинах, враховуючи принцип верховенства права, вважаю, що підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення немає, а тому слід провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення на підставі положень п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ч.1 ст.44-3, 247, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Жовнір Г. Б.