Справа № 737/874/20
Провадження № 3/737/2/21
П О С Т А Н О В А

02 лютого 2021 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Коренькова А.А.,

за участі секретаря судового засідання Чередниченка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Куликівка Чернігівської області справу про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 (як зазначено в протоколі), зареєстрованого в АДРЕСА_2 .

до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в ::

18 листопада 2020 року до Куликівського районного суду Чернігівської області надійшов складений 14.11.2020 року інспектором групи реагування патрульної поліції № 2 Куликівського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області Колініченко Г.В. протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_1 14.11.2020 року о 16 год. 15 хв. в с. Вересоч, по вул. Шевченка, 16, керував транспортним засобом скутером Вайпер Шторм з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, заперечив обставини, які зазначені в протоколі, та пояснив, що з вересня 2020 року проживав у с. Вересоч, Куликівського району, у свого друга ОСОБА_2 .. 14.11.2020 року в с. Вересоч до нього під`їхали наглядно знайомі йому патрульні поліцейські. Цих поліцейські раніше складали на нього протокол про адміністративне правопорушення за керування скутером в п`яному виді. Поліцейський сказав, щоб він підписав протокол для формальності, при цьому в цей час свідків не було. Чому підписав незаповнений протокол пояснити не може, вказує що був напідпитку та не хотів проблем, тому і зробив те, що йому казали. Моторолером, який зазначений в протоколі він керувати в той день взагалі не міг, оскільки його співмешканка ОСОБА_3 продала його ще наприкінці вересня 2020 року. Інших транспортних засобів у нього не має. Зазначив, що на нього раніше неодноразово складали протоколи про керування скутером в стані сп`яніння.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що проживає з ОСОБА_1 однією сім`єю без укладення шлюбу. Зазначила, що у вересні 2020 року вона особисто продала моторолер Вайпер Шторм, яким користувався ОСОБА_1 наглядно знайомому чоловіку. Вказала що в листопаді 2020 року ОСОБА_1 тимчасово проживав у с. Вересоч, Куликівського району і на той час моторолера у нього вже не було.

Допитаний як свідок інспектор ГРПП № 2 Куликівського РП ЧВП ГУНП в Чернігівській області Колініченко Г.В. в судовому засіданні показав, що 14.11.2020 року він разом з іншим поліцейським здійснювали патрулювання в с. Вересоч. По вул. Шевченка він побачив мопед за кермом якого перебував ОСОБА_1 при цьому він був без шолому та з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Вони зупинили водія та запропонували пройти медичний огляд на стан сп`яніння, на що він відмовився в присутності двох свідків. У зв`язку із цим на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення. Відеозапис з бодікамери не зберігся з технічних причин.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідка ОСОБА_4 , пояснення свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що факт вчинення вказаного правопорушення ОСОБА_1 не доведений належними та достатніми доказами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_1 обвинувачується в порушенні вимог п. 2.5 ПДД України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння особою, яка керує транспортним засобом, вчинене повторно протягом року після притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачена частиною 2 статті 130 КУпАП.

З аналізу наведених норм слідує, що для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім наявність у неї ознак сп`яніння, як підстави для вимоги про проходження огляду, перебування її у такому стані або відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інспектором поліції надані лише пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно з якими вони були свідками складання на ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушенні та в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Вказані свідки повинні були підтвердити, перш за все, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на неодноразові виклики для допиту до суду не з`явились. Судові повістки повернулись без вручення.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з її сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення. В цьому зв`язку ЄСПЛ у справі «Матицина проти Росії» (Скарга № 58428/10) нагадав, що важливим елементом справедливого кримінального процесу є конфронтація (очна ставка) обвинуваченого і свідка «в присутності судді, який буде виносити рішення по справі», для того щоб суддя заслухав свідка безпосередньо, поспостерігав за його поведінкою і сформував думку щодо його надійності. (Див. «PK проти Фінляндії» (рішення) (PK v. Finland (dec.)), № 37442/97, 9 липня 2002 роки; див. також, mutatis mutandis (з відповідними змінами), «Мілан проти Італії» (рішення) (Milan v. Italy (dec.)), № 32219/02, 4 грудня 2003 року; рішення у справі «Піткянен проти Фінляндії» (Pitkanen v. Finland), № 30508/96, п.п. 62-65 9 березня 2004 року; див. також рішення у справі «Пічугін проти Росії» (Pichugin v. Russia), № 38623/03, п. 199, 23 жовтня 2012 року; і, mutatis mutandis (з відповідними змінами).

У справі № 6293/04 «Мірілашвілі проти Росії» (Заява № 6293/04) зазначається, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.

У справі, що розглядається, письмові пояснення свідків підтверджують лише факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

При цьому жодних показань щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом не надано. Так само не надано будь-якого відеозапису з нагрудної камери інспектора патрульної поліції або відеореєстратора з доказами факту керування ОСОБА_1 , транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Суд позбавлений можливості допитати свідків в судовому засіданні..

Показання поліцейського ОСОБА_5 не можуть вважатися єдиним належним доказом винуватості особи у вчинені правопорушення, оскільки відповідно до пункту 7 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, не допускається залучення як свідків поліцейських або осіб, щодо неупередженості яких є сумніви. Тобто обвинувачення не може ґрунтуватися на показаннях працівників поліції.

Отже єдиним доказом вчинення правопорушення ОСОБА_1 та спростування його тверджень про свою непричетність до вчинення правопорушення, є показання працівника поліції.

Таким чином, суд виходить з того, що будь-які очевидці, які могли б підтвердити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так само як і факт відмови ним від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, відсутні. Матеріали справи не містять даних, зокрема відеодоказів, що беззаперечно спростовували б твердження обвинуваченого.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, показання поліцейського, з огляду на його зацікавленість у вирішенні справи, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення. Не надані такі докази і в ході судового розгляду, що виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП України.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопоруешння закрити у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігвської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А. А. Кореньков