П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 листопада 2021 року місто Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2021 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 29 серпня 2021 року серії ВАБ № 705617, 29 серпня 2021 року о 19 годині 00 хвилин громадянин ОСОБА_1 , по вул. Грецька кут вул. Пушкінської, висловлювався нецензурною лайкою в бік прохожих громадян, на зауваження не реагував, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 з`явився, надав пояснення, в яких зазначив, що громадський порядок не порушував. Також, 02 листопада 2021 року від захисника ОСОБА_1 адвоката Корнілкової Л.В. надійшли письмові пояснення щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначили, що не згодні із протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки громадський порядок ОСОБА_1 не порушував, в цей здійснював прогулянку зі своєю дівчиною у вказаному місці. Будь-яких доказів які б вказували на порушення громадського порядку до матеріалів справи не додано, у зв`язку з чим та просили провадження у справі закрити, у зв`язку із відсутністю у її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ДОП ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, дії ОСОБА_1 кваліфікував як дрібне хуліганство за ст.173 КУпАП, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Відповідно до диспозиції вказаної норми права, дрібним хуліганством визнається нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Тобто, з диспозиції вказаної статті вбачається, що об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини, що складаються у сфері громадського порядку, роботи підприємств, установ та організацій, а безпосереднім об`єктом протиправного посягання є громадський порядок та спокій громадян.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Основним елементом об`єктивної сторони є спосіб вчинення адміністративного правопорушення, який характеризується нецензурною лайкою, образливим чіплянням до громадян чи іншими діями.

Також з диспозиції статті вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення - громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів тощо.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, характеризується умислом (прямим або непрямим), а також явною неповагою до моральних засад суспільства.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

За правовим висновком Верховного Суду України, сформульованим в рішенні від 04.10.2012 (справа N 5-17кс12), надано юридичну характеристику складу злочину - хуліганство та пояснена відмінність його від злочинів, учинених на грунті особистих неприязних стосунків. У контексті даної справи у цьому висновку зазначено, що об`єктом посягання при хуліганстві є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, усталених правил поведінки в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного. В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Зміст та спрямованість цього діяння випливає з характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між учасниками конфлікту.

З цього приводу суд зазначає, що вказаний протокол складений без долучення належних та допустимих доказів об`єктивної та суб`єктивної сторони вищезазначеного адміністративного правопорушення.

Суд звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, у супереч закону, працівником поліції не була розкрита об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 .

У якості доказів суду надано протокол про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського та пояснення ОСОБА_1 .

Жоден із наявних у матеріалах доказів не містить даних, що будь-які діяння ОСОБА_1 були спрямовані саме на порушення громадського порядку.

Крім того, згідно пояснень ОСОБА_1 , він здійснював прогулянку зі своєю дівчиною по вул. Грецькій. Позаду їх бігли співробітники поліції та наздоганяли когось, його дівчина злякалась та відбігла в сторону, а ОСОБА_1 цього одразу не помітив та в подальшому з іншого боку авто, погукав її, в результаті чого, останнього було затримано.

Викладені ОСОБА_1 пояснення, не спростовуються жодним допустимим доказом.

Належних та допустимих доказів у матеріалах справи про адміністративне правопорушення на підтвердження винуватості ОСОБА_1 зокрема пояснень свідків (потерпілого), які були безпосередніми учасниками акції межах заходу щорічного фестивалю ЛГБТ спільноти, інших свідків, належно оформлених фото та відеоматеріалів щодо нецензурної лайки ОСОБА_1 в громадському місці, образливого чіпляння до громадян та інших подібних дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян тощо, до протоколу не додано.

Виходячи з системного аналізу положень ст.ст.7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява №926/08), суд у справі має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v.Russia» та «Karelin v.Russia» встановлено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, це становитиме порушення права на захист, а саме особа не може належним чином підготуватися до захисту.

З огляду на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

Сукупність вказаних обставин свідчить про відсутність в діях громадянки ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, так як обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в частині встановлення її вини не підтверджені належними і допустимими доказами, що виключає її адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення і винності особи, яка притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія і вина особи повинні бути прирівняні до доведеної невинності цієї особи. При таких обставинах факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є недоведеним».

Верховний суд у постанові від 08 липня 2020 року по справі № 463/1352/16-а зазначив, що «процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

При цьому слід наголосити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, суд, вважає за необхідне зазначити, що у порушення вимог ст.256 КУпАП, у вказаному протоколі серії ВАБ № 705617 від 29 серпня 2021 року, у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» - документ згідно якого встановлено особу правопорушника» не було зазначено точну назву документа згідно якого встановлено особу, ким і коли виданий документ, хоча вказані реквізити обов`язкові для заповнення та передбаченні самим протоколом. Натомість посадовою особою зазначено, що «особу встановлено документом - право на авто ВКХ 534277».

Також не зазначені прізвища, адреси, підписи свідків вчинення адміністративного правопорушення та потерпілих від нього, або відомості про відсутність таких,: а також які саме документи додаються до протоколу (пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо, у разі складення), що прямо передбаченого самим протоколом про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчинення останньою зазначеного діяння, яке було спрямовано на порушення громадського порядку та спокою громадян.

Керуючись ст.ст.173, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі ч.1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя: А.В. Науменко