ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2021 Справа №607/20473/21

номер провадження 3/607/9014/2021

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбановський Ю.І., розглянувши матеріали, які надійшли із Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої в АДРЕСА_1 , перебуває у декретній відпустці,

-- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №733236 від 03.11.2021р., 13 жовтня 2021 року близько 12 год. 45 хв. ОСОБА_1 , у якої підтверджений діагноз COVID-19, яка контактувала із пацієнтом, у якого підтверджено діагноз COVID-19, самовільно залишила місце самоізоляції (обсервації) за адресою АДРЕСА_1 , чим порушила вимоги підпункту 3 пункту 22 Постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року у відповідності до ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року із змінами та доповненнями.

В судовому засідання ОСОБА_1 заперечила свою вину в інкримінованому їй правопорушенні, пояснила, що самоізоляції вона не порушувала, знаходилася вдома із чоловіком і коли прийшли працівники поліції, вона відповіла, що дверей відчинити не може, так як перебуває на самоізоляції і можливо може переносити вірус, займалася дітьми і не змогла в повній мірі і доступно пояснити все поліцейським. А тому, просить провадження у справі закрити за не підтвердженням доказами факту вчинення нею правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, приходжу до таких висновків.

Частиною першою статті 44-3 КУпАП, передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 44-3 КУпАП полягає у порушенні правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція статті носить банкетний характер, тобто охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлює, а спрямовує до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.

Відповідно до п. 22 Постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року, з 17 червня 2021 року на території України встановлюється зелений рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється самовільно залишати місця самоізоляції, обсервації.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 жовтня 2021 року о 12 год. 45 хв., гр. ОСОБА_1 , у якої підтверджено діагноз Covid-19, самовільно залишила місце самоізоляції за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо наданого, як доказ електронного рапорту інспектора чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 04 жовтня 2021 року, суддя не може вважати належним доказом, оскільки рапорт - це письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто, є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції. Крім того у рапорті вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , котрі перебувають на самоізоляції, відсутні по місцю проживання. Про гр. ОСОБА_1 , яка нібито порушила умови самоізоляції, інформація у рапорті відсутня.

Долучений відеозапис судом не приймається до уваги як доказ, оскільки не підтверджує викладені у протоколі про адміністративне правопорушення від 03.11.2021р. №733236 обставини і є неналежним.

Інших доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 в матеріалах справи немає.

Зважаючи на викладене, судом протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 визнається як неналежний і недопустимий доказ, оскільки фабула адміністративного правопорушення, викладена в самому протоколі, не відображає дійсних обставин, здобутих під час слухання справи в суді та не підтверджена іншими доказами.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Докази вини ОСОБА_1 щодо не вжиття заходів щодо дотримання карантинних норм в матеріалах справи відсутні, а тому справу щодо неї слід закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ч. 1 ст. 44-3, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 03.11.2021р. №733236 закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

СуддяЮ. І. Дзюбановський