Справа № 645/7590/20
Провадження № 3/645/213/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі судді Іващенка С.О., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 103997 складеного 21 грудня 2020 року встановлено, що 21.11.2020 року о 00-10год. В м.Харкові, по просп. Московському 196/2, водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ «Audi» державний номерний знак НОМЕР_1 при зміні напрямку руху та при повороті ліворуч не зайняв крайнє положення, внаслідок чого, допустив зіткнення з автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду.

За даним фактом складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 103997 від 21 грудня 2020 року.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 21.11.2020 р. вона близько 00 год. 10 хвилин рухалася на своєму автомобілі AUDI Q5 по проспекту Московскому зі сторони просп. Льва Ландау в бік міста Чугуєва зі швидкістю близько 50 км/год в середньому ряду. Їй потрібно було повернути наліво. За її автомобілем в її смузі рухався автомобіль чорного кольору зі швидкістю теж близько 50 км/год. В лівому ряду автомобілів не було. Попереду автомобілів теж не було. Поблизу будинку № 196/2 ОСОБА_1 ввімкнула вказівник лівого повороту та знизила швидкість до 30 км/год після чого почала плавно перестроюватися в ліву смугу. В цей момент автомобіль чорного кольору перебував з автомобілем ОСОБА_1 в одній смузі руху позаду неї. Коли ОСОБА_1 вже частково перестроїлася у ліву смугу, вона побачила у дзеркало заднього виду як автомобіль чорного кольору раптово почав перестроюватися у ліву смугу прискорюючи швидкість. ОСОБА_1 нічого не встигла зробити та відбулося зіткнення задньої частини її автомобіля AUDI Q5 та передньої частини чорного автомобіля Toyota Land Cruiser 200.

До зіткнення ні ОСОБА_1 , ні автомобіль чорного кольору не гальмували. ОСОБА_1 впевнена, що в момент початку перестроювання у ліву смугу руху автомобіль чорного кольору перебував з нею в одній смузі руху позаду неї та не подавав намірів перестроювання вліво. Маневрувати на ліву смугу автомобіль чорного кольору почав, коли ОСОБА_1 вже частково перестроївся на ліву смугу. З моменту початку перестроювання до моменту зіткнення минуло приблизно 2-2.5 сек. З моменту початку маневру до моменту зіткнення швидкість автомобіля ОСОБА_1 була постійною близько 30 км/год. Автомобіль чорного кольору перед зіткнення прискорився до швидкості 60-65 км/год. ОСОБА_1 вважає, що водій автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_2 порушив п. 12.4, п. 10.1 та пп. А п. 14.6 ПДР України та саме він є винним у даному ДТП.

З пояснень водія ОСОБА_2 вбачається, що водій Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_2 рухався в крайньому лівому ряді зі швидкістю близько 50 км/год, а водій ОСОБА_1 Audi Q5 д.н.з. НОМЕР_1 рухалась в середньому ряді та без ввімкнення показчика повороту розпочала маневр лівого повороту, перекрила рух Toyota Land Cruiser 200, у зв`язку з чим відбулося зіткнення.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.02.2021 по даній справі про адміністративне правопорушення призначена судова авто технічна експертиза.

Як вбачається з висновку експертів № 2675/16021 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, складеної 16.06.2021, в даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля Audi Q5 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинна була діяти у відповідності до вимог п.п. 8.1,9.2, 9.4 «б», 10.1, 10.4 ПДР України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України.

Технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Audi Q5 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 визначалась шляхом виконання нею вимог п.п. 8.1, 10.1, та 10.4 ПДР України, для чого у неї не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Дії водія автомобіля Audi Q5 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 8.1, 10.1 та 10.4 ПДР України та знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо перед початком маневру лівого повороту водій автомобіля Audi Q5 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не ввімкнула завчасно сигнал показчика повороту, то її дії також не відповідали вимогам п.п. 9.2 «б» та 9.4 ПДР України, однак з причини, вказаній в дослідницькій частині висновку, дані невідповідності не знаходяться з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Вирішити питання про те, чи мав технічну можливість водій автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 уникнути зіткнення транспортних засобів та чи маються в його діях невідповідність вимогам ПДР України, які знаходяться з технічної точки зору , в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП експертним шляхом, з технічної точки зору неможливо.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази у їх сукупності приходить до висновку про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України», «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку…».

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції ООН про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення. Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючип.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких-не допустити судовий процесу безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі»№ 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Згідно п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю якщо на момент розгляду справи про адміністративне закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніше як через три місяці з дня його виявлення.

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених ст. 38 КУпАП, суд враховує положення ст. 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії.

Тобто, приписи 247 статті КУпАП є імперативними, і чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження, і не вирішувати при цьому жодних інших питань.

Отже, після виключення провадження унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність у суду прав з`ясувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення було скоєно 21.11.2020, на час проведення судового засідання, тримісячний термін накладення адміністративного стягнення, визначений КУпАП сплинув.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Під час розгляду справи, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

На думку суду, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що з дня вчинення правопорушення минуло більше ніж три місяці, тому в силу ч. 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 не може бути накладено, а адміністративна справа підлягає закриттю, у зв`язку з закриттям провадження, суд позбавлений встановити винність чи не винуватість в скоєнні інкримінованого їм правопорушення.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 247, 251, 252, 278 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КупАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення.

Постанова в частині закриття провадження у справі може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

В іншій частині постанова оскарженню не підлягає.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: