Справа № 159/1134/21 Провадження №33/802/420/21 Головуючий у 1 інстанції:Логвинюк І. М.
Категорія: Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Карпука А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Карпука Андрія Сергійовича на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП, раніше не піддавалась адмінстягненню, за ч.1 ст.44-3 КпАП України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Постановою суду стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона о 10 год. 17.02.21 р. у с. Поворську Ковельського району Волинської області, по вул. Київській, біля буд. № 37, як ФОП здійснювала обслуговування покупців без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у т. ч., виготовлених самостійно, чим порушила вимоги п. 2.14 Постанови КМ України № 1236 від 09.12.20 р. та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44 - 3 КпАП України.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою захисник в апеляційній скарзі вважає постанову незаконною та необґрунтованою. Просить постанову скасувати, а справу закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Крім того просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Беручи до уваги обставини, за яких апеляційну скаргу не було вчасно направлено до суду, то на думку апеляційного суду, строк апеляційного оскарження даної постанови, передбачений ст.294 КпАП України, захисником був пропущений з поважних причин у зв`язку з чим підлягає поновленню.

Апеляційний суд врахувавши доводи апелянта поновлює строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, такий строк пропущено з поважних на те причин.

Згідно положень ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови суду вбачається, що о 10 год. 17.02.21 р. у с. Поворську Ковельського району Волинської області, по вул. Київській, біля буд. № 37, як ФОП здійснювала обслуговування покупців без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у т. ч., виготовлених самостійно, чим порушила вимоги п. 2.14 Постанови КМ України № 1236 від 09.12.20 року та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44 - 3 КУпАП.

Диспозицією ч.1ст.44-3 КпАП України в редакції, чинній на момент вчинення вказаного в протоколі правопорушення, передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно правових чи підзаконних нормативно правових актів, які встановлюють певні заборони на час дії карантину в Україні, зокрема до п. 2.14 Постанови КМ України № 1 236 від 09.12.20 року, згідно якого на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких обслуговуються покупці без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Постановою КМУ від 17 лютого 2021 р. № 104 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», згідно яких п.2.14 втратив чинність.

Зі змісту наданих на дослідження матеріалів справи та аналізу вищевказаних положень, зокрема аналізу динаміки внесення змін до постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», встановлено, що на момент розгляду справи в суді інкримінований ОСОБА_1 п. 2.14 вказаної постанови втратив чинність на підставі КМУ від 17 лютого 2021 р. № 104.

Таким чином, слушними є доводи апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст.8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Відповідно до п.6 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку зі скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

На підставі викладеного, провадження по даній справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.6 ст.247 КпАП України, оскільки на момент розгляду справи в суді інкримінований останній пункт 2.14 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» втратив чинність.

На зазначену обставину суд першої інстанції належної уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в даному випадку.

Керуючись ст.294 КпАП України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Карпуку Андрію Сергійовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2021 року в даній справі.

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Карпука Андрія Сергійовича задовольнити.

Постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КпАП України скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.6 ч.1 ст. 247 КпАП України у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гапончук