ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 квітня 2021 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом І-ої інстанції обставин.

Цією постановою, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП і в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, провадження по адміністративній справі - закрито.

Відповідно до постанови суду І-ї інстанції, ОСОБА_1 , 16.07.2020 року о 20 год. 40 хв. по проспекту Незалежності, 90 м. Чернівці, керував транспортним засобом марки «Honda Odissey» д.н.з. НОМЕР_1 , не впевнившись в безпечності, при зміні напрямку руху та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «MazdaRX-8» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги п.п.10.1, 2.3(б) Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та майнові збитки.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що дана постанова суду є незаконною та необґрунтованою, тому підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в його

ЄУНСС №727/6065/20 Головуючий у І інстанції:

Провадження №33/822/249/21 Смотрицький В.Г.

Категорія ст. 124 КУпАП Суддя-доповідач: Станковська Г.А.

діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Стверджує, що оскаржувана постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України.

Свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фабулою обвинувачення вказаного в протоколі про адміністративне правопорушення, заперечує та не визнає.

Стверджує, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував його пояснень та показів свідка ОСОБА_2 , надав неправильну та неповну оцінку схемі ДТП, натомість дійшов висновку про його винуватість виключно на підставі висновку судової авто-технічної експертизи №442-А від 30.09.2020 року.

На його глибоке переконання, висновок експерта містить безліч суперечностей, є необґрунтованим, неповним, ґрунтується на припущеннях та не відповідає матеріалам справи.

Вказує на те, що висновки експертизи по питаннях №№2,7,8,9 є неповними і необґрунтованими, заснованими на припущеннях експерта, що зумовлене невиконання останнім своїх професійних прав та обов`язків. Висновок експерта про те, що неможливо встановити фактичне місце зіткнення - є необґрунтованим, суперечить матеріалам справи та зумовлений неповнотою проведеного дослідження.

Оскілки, проведені експертом розрахунки є хибними, ґрунтуються на припущеннях, не узгоджуються із матеріалами справи, в тому числі, із зафіксованими ушкодженнями, яких зазнали транспортні засоби внаслідок ДТП, то необґрунтованими та такими, що не відповідають матеріалам справи є й висновки експерта по питанню №16 щодо технічної можливості водіїв запобігти зіткненню.

Суд першої інстанції, незалежно від вищевказаних суперечливих висновків експерта, зобов`язаний був з врахуванням правової позиції Верховного Суду від 10.12.2019 р. у справі №759/2926/16-к встановити, чи дотримався водій ОСОБА_3 вимог ПДР.

Суд першої інстанції не надав оцінки вищенаведеним недолікам висновку експертизи і поклав в основу свого рішення висновок експерта, який не був перевірений та оцінений на основі всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи в сукупності.

Вищенаведене свідчить, що оскаржувана постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, за неповного з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, не надання їм належної оцінки.

Наведене призвело до необґрунтованого та невмотивованого висновку суду першої інстанції про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо нього закриттю за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 та адвокати Войдюк Р.В. і Красун В.В., які представляли та захищали його інтереси, - підтримали апеляційні вимоги та своє клопотання про призначення повторної судової інженерно-транспортної експертизи.

Свідок ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_5 - заперечували проти апеляційних вимог, вважали рішення суду обґрунтованим і вмотивованим та просили відмовити в задоволенні апеляції та призначенні повторної судової експертизи.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно ст.ст. 251, 252, 283 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із Законом.

Згідно ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

За змістом ст. 124 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно п.10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

ОСОБА_1 у судових засіданнях першої та апеляційної інстанціях, а також в доводах наведених в апеляційній скарзі, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не визнав. Вказав, що ПДР не порушував, рухався по просп. Незалежності м. Чернівці та виконував маневр розвороту у дозволеному місці зі швидкістю не більше 10 км/год. В місці, де він виконував маневр розвороту, на пішохідному переході горів червоний сигнал світлофора. Автомобіль марки «Mazda RX 8» д.н.з. НОМЕР_2 був на відстані 200-300 метрів від місця розвороту та рухався зі швидкістю 100-150 км/год. Оскільки автомобіль марки «Mazda RX 8» був далеко, він вважав, що встигне завершити маневр розвороту. Після розвороту, його автомобіль зайняв середню смугу руху та відчув удар у задню частину автомобіля. Від удару, його автомобіль відкинуло приблизно на шість метрів. Винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди себе не вважає. На його думку, зіткнення відбулось внаслідок перевищення швидкості водієм ОСОБА_3 ..

Разом з тим, такі пояснення ОСОБА_1 щодо обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, суперечать наявним у справі та дослідженими судом доказам.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №136199 від 16.07.2020 р. вбачається, що ОСОБА_1 16.07.2020 р. о 20 год. 40 хв. в м. Чернівці по вул. Проспект Незалежності, 90, керуючи т/з «Honda Odissey» д.н.з. НОМЕР_1 , не впевнився в безпечності при зміні напрямку руху та здійснив зіткнення з т/з марки «MazdaRX-8» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та майнові збитки, чим порушив вимоги п.п.10.1, 2.3(б) Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. (а.с.1)

Так, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій і є одним із джерел доказів, у силу положень ст. 251 КпАП України.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №136199 від 16.07.2020 р. за ст. 124 КУпАП, підтверджується схемою місця ДТП, в якій чітко зазначено місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, дрібні уламки від транспортних засобів, яка складена уповноваженою особою та не викликає сумнівів в зображених на ній первинних даних ДТП. Заперечень до схеми ДТП ОСОБА_1 не надав та з викладеними в ній даними погодився.(а.с.2)

Крім того, з пояснень водія ОСОБА_3 наданими в суді першої інстанції, та які узгоджуються із поясненнями відібраними в день ДТП (а.с.6), вбачається, що він рухався по просп. Незалежності, на даній дорозі наявні три смуги руху в одному напрямку. Він їхав у середній смузі руху, в той час як ОСОБА_1 , виконуючи маневр розвору, створив йому перешкоду. Зазначив, що рухався з дозволеною швидкістю руху 50 км/год., побачив автомобіль марки «Honda Odyssey» приблизно за 50 метрів, однак загальмувати не встиг. Його автомобіль перебував у технічно справному стані. Автомобіль марки «HondaOdissey», д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи розворот різко виїхав на його смугу руху, порушуючи правила розвороту, маневр розвороту ОСОБА_1 завершений не був.

Такі пояснення ОСОБА_3 узгоджуються із матеріалами адміністративного провадження.

Також, вина ОСОБА_1 доводиться висновком експерта №442-А від 30.09.2020 року, згідно якого у даній дорожньо-транспортній обстановці в діях водія ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди (а.с.87-94).

Згідно вказаного висновку, у даній дорожньо-транспортній обстановці водію ОСОБА_1 необхідно було керуватись вимогами п.10.1 ПДР, а водію ОСОБА_3 п.12.3 ПДР.

В даній дорожньо-транспортній обстановці водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості, своєчасним зменшенням швидкості керованого ним автомобіля марки «Mazda RX 8», аж до повної зупинки останнього, запобігти зіткненню із автомобілем «HondaOdyssey», при заданих параметрах та з моменту виникнення небезпеки для руху вказаних у вихідних даних , при цьому технічна можливість уникнення зіткнення із автомобілем марки «Mazda RX 8», для водія ОСОБА_1 визначалась виконанням ним вимог пункту 10.1 ПДР, як слідує з наданих вихідних даних для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які б перешкоджали йому виконати вищевказані вимоги ПДР.

Виконання пунктів 12.1 та 13.1 ПДР передбачають дотримання безпечної швидкості руху та безпечної дистанції і безпечного бокового інтервалу, що не відноситься до заданого механізму скоєння даної ДТП.

Слід звернути увагу на те, що експертизу було призначено постановою судді Шевченківського районного суду від 18.09.2020 року за клопотанням обох учасників дорожньо-транспортної пригоди та їх захисників. Зокрема, в якій було викладено вихідні дані ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 , з зазначенням питань останніх перед експертами, а також за вихідними даними ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5.

Підстав для проведення повторної експертизи, як про те клопоче представник ОСОБА_1 - адвокат Войдюк Р.В., суд апеляційної інстанції не вбачає, вважає таке клопотання сторони захисту необґрунтованим та надуманим, оскільки нових питань перед експертом представник апелянта не ставить, а просить призначити повторну судову інженерно-транспортну експертизу по питаннях, зазначених в постанові Шевченківського районного суду від 18 вересня 2020 року. Також захисниками не були надані в суд інших доказів, які б спростовували висновки експертизи.

За таких обставин, наявна в матеріалах справи експертиза не викликає сумнівів у своїй правдивості, достовірності та належних висновках, зважаючи на те, що проведення судової експертизи було доручено заступнику завідувача відділу авто технічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Чернівецького НДЕКЦ МВС - Князю В.І., якого було попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на експерта обов`язків за ст. 384, 385 КК України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, заява № 25, ЄСПЛ використовує стандарт доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Повно, об`єктивно та всебічно дослідивши докази наявні у матеріалах справи, допитавши учасників ДТП, апеляційний суд доходить висновку про те, що докази є повними, взаємоузгодженими та доводять винуватість ОСОБА_1 поза розумним сумнівом.

Що стосується посилань апелянта на покази свідка ОСОБА_2 наданими в судовому засіданні районного суду, то вони не заслуговують на увагу суду. Так, ОСОБА_2 суду показала, що вона їхала в автомобілі марки «Хонда» і знаходилась на передньому пасажирському сидінні. ОСОБА_1 здійснював маневр розвороту повільно, на світлофорі для зустрічних транспортних засобів горіло червоне світло. Приблизно за 200 м. від місця розвороту вона побачила автомобіль «Мазда», який рухався з дуже великою швидкістю. Коли ОСОБА_1 вже виїхав на нову смугу руху, вирівняв автомобіль, та почав рухатись прямо, відчула удар ззаду.

Такі покази свідка ОСОБА_2 суперечать показам ОСОБА_1 наданими одразу після ДТП, написаними власноручно, в якому він зазначив, що перед здійсненням розвороту автомобіля під керуванням ОСОБА_3 не бачив, а також не стверджував, що горіло червоне світло, а він так зрозумів, що горить червоний колір сигналу, тому здійснював маневр розвороту.

Показам свідків суд першої інстанції надав оцінку у прийнятому рішенні.

Крім того, суд апеляційної інстанції критично ставиться до показів ОСОБА_1 наданих в суді, оскільки останній спочатку, а саме одразу після ДТП надав власноручні пояснення одного змісту, які в подальшому перед судовим засіданням змінив на інші пояснення. За таких обставин таку позицію правопорушника можна розцінити, як спосіб уникнення відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 256 КпАП України, протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Суть адміністративного правопорушення, яка викладена у протоколі, повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складений протокол.

Наведені вище докази у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без дотриманням вимог Правил дорожнього руху України, а саме з порушенням п.10.1 та 2.3(б).

Отже, ОСОБА_1 в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, здійснив поворот/розворот ліворуч на середню смугу руху, при цьому не надавши дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, грубо порушивши таким чином Правила дорожнього руху, оскільки не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху.

Зважаючи на наведені докази по справі, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що підстав вважати наявні в матеріалах справи докази невірними і неналежними, як на це посилається у своїй апеляційній скарзі апелянт, у суду немає, оскільки вони складені у відповідності до вимог законодавства та не спростовуються доводами наведеними ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та під час пояснень в суді апеляційної інстанції.

У п.52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зокрема і ті, що зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, а саме: «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення».

Підсумовуючи наведене вище, апеляційний суд вважає доведеним той факт, що дії ОСОБА_1 , перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП, що в свою чергу стало підставою для визнання його винуватим у вчиненні даної ДТП та притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Істотних порушень законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Надавши належну правову оцінку обставинам справи та правильно кваліфікувавши дії особи, що притягується до адміністративної відповідальності, районний суд обґрунтовано та з дотриманням положень КУпАП, закрив провадження по адміністративній справі, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 , - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська

.