ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/3415/20 Головуючий суддя І інстанції Чайка І. В.
Провадження № 33/818/143/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Семехи Д.С. на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 липня 2020 року, стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою встановлено, що з протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що 28.04.2020 року об 19:22 годині в м. Харкові , по вул. Ньютона 125/1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння , а саме : характерний запах алкоголю з порожнини рота , нестійка хода , нечітка мова. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місті зупинки транспортного засобу , за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 , та в закладі охорони здоров`я КНПХОРОНД відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР , за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Семеха Д.С. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на те, що суд першої інстанції розглянув справу за межами строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Вказує, що суд першої інстанції не надав можливість захиснику ознайомитись з відеоматеріалами, які містяться в матеріалах справи, а справа була розглянута за відсутності захисника та особи, яка притягалась до відповідальності всупереч наявної заяви про відкладення розгляду справи. Працівником поліції не зазначено підстави зупинки транспортного засобу. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Вказує, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Зазначає, що пояснення свідків є ідентичними і заповнені на роздрукованих бланках, а не заповнені самостійно свідками. На підтвердження своїх апеляційних доводів посилається на судову практику, а саме на рішення Верховного суду у справі за № 524/5741/16-а від 20.05.2020 року та на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі за № 201/3325/20 від 04.05.2020 року.

В судове засіданні в суд апеляційної інстанції захисник Семеха Д.С. не з`явився. 27.04.2021 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Семехи Д.С., в якому зазначено, що він погано себе почуває та вважає за доцільне утриматись від явки до суду. Будь яких медичних документів на підтвердження таких відомостей не надав.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції з`явився ОСОБА_1 та повідомив, що він буде сам себе захищати, а тому не заперечує проти розгляду апеляційної скарги його захисника без його участі.

Враховуючи вищенаведене, а також дотримуючись вимог ст. 268 та ч.6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника Семехи Д.С. без його участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, правопорушник не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, зазначених працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відомості відеозапису бодікамер працівників поліції.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: характерний запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка мова. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та в закладі охорони здоров`я (КНП ХОР ОНД) відмовився в присутності двох свідків.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час огляду ОСОБА_1 , а

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (арк. 6, 7) вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в закладі охорони здоров`я (КНП ХОР ОНД) відмовився. Від надання пояснень, підпису в протоколі відмовився.

Поряд з цим, відповідно до відомостей відеозапису, який наявний в матеріалах справи (арк. 5) вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом на шляху у дворі багатоповерхових домів. Припаркувавши свій автомобіль, був залучений працівниками поліції для проведення слідчих дій за його участю. У присутності двох понятих ОСОБА_1 добровільно надав слідчому пакет із наркотичним засобом, який знаходився у кишені його куртки. Після проведення слідчих дій інший працівник поліції виявив у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та залучивши сторонніх осіб у якості свідків, запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від чого останній відмовився. Також з відеозапису об`єктивно вбачається, що під час спілкування з працівником поліції ОСОБА_1 повідомив, що дійсно він вживав алкогольні напої та після цього керував транспортним засобом.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив, що 28.04.2021 року він дійсно вживав алкогольні напої, а потім керував своїм транспортним засобом, а від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він відмовився, оскільки усвідомлював, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння і результат огляду буде позитивним.

Аналізуючи ці пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що останній, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, розраховуючи на уникнення відповідальності, передбаченої Законом за дії, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також, з відеозапису вбачається, що під час запропонування ОСОБА_1 працівником поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння були присутні два свідки, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які на вимогу працівника поліції назвали свої прізвища, ім`я та по-батькові, а тому у суду немає сумнівів щодо достовірності наявних в матеріалах справи письмових пояснень саме цих свідків.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 8) вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 було залишено на місці зупинки без порушення ПДР., тобто ОСОБА_1 фактично був відсторонений працівниками поліції від керування автомобілем.

Поряд з цим, захисник посилається на те, що суд першої інстанції порушив строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за правопорушення, підвідомче суду може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), правопорушення ОСОБА_1 скоєне 28 квітня 2020 року.

Відповідно до оскаржуваної постанови, розгляд цієї справи відбувся 28 липня 2020 року.

Таким чином справа розглянута в межах строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, на що слушно послався суд першої інстанції в оскаржуваній постанові (арк. 40).

Крім того, суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання захисника на рішення Верховного суду у справі за № 524/5741/16-а, а також на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі за № 201/3325/20, оскільки вони стосуються інших проваджень та не стосуються події цієї справи, а тому не є обов`язковими для виконання.

При цьому суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Семехи Д.С. залишити без задоволення, а постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 липня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков