ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/308/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Черних І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1971 року народження, громадянин України, офіційно не працевлаштований, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою встановлено, що 28.08.2017 року приблизно о 12 год. 40 хв. У м. Харкові на перехресті вул. Леся Сердюка та Кільцевої дороги, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Мазда 626, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням газоаналізатору Драгер (результат 1,76%) в присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу. Раніше водій ОСОБА_1 двічі протягом року притягався до адміністративної відповідальності за ькерування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху України, за що передбасвена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а матеріали справи передати на розгляд громадської організації для застосування заходу громадського впливу, посилаючись на те, що працівники поліції повідомляли його про те, що складають протокол за ч.2 ст. 130 КУпАП, що підтверджується рапортом працівника поліції. Вказує, що в матеріалах справи не містяться відомості щодо того, що він двічі протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. Крім того, посилається на визнання своєї вини, щире каяття просить звільнити його від адміністративної відповідальності, передавши матеріали справи на розгляд трудового колективу ТОВ «ФЛАГМАН ФЛЕСКО ФЕКТОРІ Україна».

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймав, а про наявність судової постанови дізнався лише 15 вересня 2020 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст. 129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання директора підприємства ТОВ «ФЛАГМАН ФЛЕСКО ФЕКТОРІ УКРАЇНА» Дудник Т.М. про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та передати матеріали справи стосовно нього за ч.1 ст. 130 КУпАП на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_1 є працівником ТОВ «ФЛАГМАН ФЛЕСКО ФЕКТОРІ УКРАЇНА». Зазначає, що ОСОБА_1 щиро кається у скоєному. З моменту накладення на нього судової постанови вже пройшло майже ти роки, та весь цей час ОСОБА_1 проявив себе як відповідальний та працьовитий співробітник, характеризується з позитивного боку. Вказує, що адміністративне правопорушення не завдало нікому шкоди, не спричинило ніяких протиправних та шкідливих наслідків. У ОСОБА_1 виникла необхідність у користуванні та керуванні транспортним засобом для особистих цілей та для проїзду на робоче місце, бо у зв`язку із оголошеним в Україні карантином, міський транспорт працює зі значними обмеженнями. Зарекомендував себе ОСОБА_1 як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходиться в межах його компетенції. Колектив зобов`язується здійснювати заходи виховного характеру, застосування заходів громадського впливу, спрямовані на недопущення вчинення ОСОБА_1 інших правопорушень, його перевиховання та виправлення шляхом залучення до активної роботи організації ТОВ «ФЛАГМАН ФЛЕСКО ФЕКТОРІ УКРАЇНА».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Черних І.О., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, а також одночасно просили задовольнити клопотання директора ТОВ ««ФЛАГМАН ФЛЕСКО ФЕКТОРІ УКРАЇНА» та передати матеріали справи на розгляд трудового колективу, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга та клопотання не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник підтримали свою скаргу з доводами та вимогами щодо відсутності складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП, й при цьому наполягали на задоволенні клопотання трудового колективу, яке за своєю процесуальною сутністю передбачає щире каяття у вчиненому правопорушенні, тобто такі вимоги за своєю процесуальною суттю є взаємовиключними.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт, а також його захисник не заявляли будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, зазначених працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , рапорт працівника поліції, результати проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння, відомостями акту огляду на стан алкогольного сп`яніння. Відомості постанови судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.12.2016 року.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія провадився із застосуванням газоаналізатору Драгер у присутності двох свідків. Рензультат огляду 1,76 проміле. Водій протягом року двічі піддавався адміністративному стягненню за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9А ПДР України.

З відомостями, зафіксованими працівником поліції в протоколі ОСОБА_1 був згоден, про що свідчить його власноручний запис в протоколі «згоден».

Належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством а саме в порядку КАС України, а також до відповідних правоохоронних органів, ОСОБА_1 не оскаржувалися.

З огляду на викладене, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 5, 6) вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер, за результатами якого встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому повітрі складає 1,76 проміле.

Крім того, працівниками поліції був тимчасово затриманий транспортний засіб ОСОБА_1 , про що свідчить відповідний акт (арк. 7).

Крім того, ОСОБА_1 погодився із результатом його огляду з використанням газоаналізатору Драгер, про що свідчить його беззаперечний підпис у роздруківці газоаналізатору Драгер (арк. 2,3), а також у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння (арк. 4) у графі «..з результатом згоден».

Поряд з цим в матеріалах справи міститься копія постанови судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.12.2016 року, якою ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Також, відповідно до відомостей цієї постанови вбачається, що раніше, а саме 26.08.2016 року постановою Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 визнав, що він дійсно 20.08.2017 року керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та був зупинений працівниками поліції і у присутності свідків пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, який виявився позитивним. Також ОСОБА_1 не заперечував, що раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Виходячи з наявності в матеріалах справи вищенаведеної постанови та те, що протокол про адміністративне правопорушення складено 20.08.2017 року, тобто протягом року з часу останнього притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає доводи апелянта про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.3 ст. 130 КУпАП необґрунтованими. При цьому належить взяти до уваги, що ОСОБА_1 та його захисник не заявляли при апеляційному розгляді будь-яких клопотань щодо перевірки таких доводів.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.3 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Між тим, дотримуючись вимог ст. 280 КУпАП («Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення»), суд апеляційної інстанції, окрім іншого, повинен при розгляді апеляційної скарги враховувати та розглядати по суті наявні в матеріалах справи клопотання, в тому числі, трудового колективу або громадської організації. Така вимога законодавця чітко передбачена у змісті ст. 280 КУпАП та має імперативний характер, тобто без розгляду цього клопотання судовий розгляд не може вважатися повним та всебічним.

Подане клопотання є неконкретним, оскільки в ньому не зазначено безпосередніх заходів, які будуть застосовані до правопорушника для оцінки їх впливовості та ефективності, а також немає відомостей щодо того ким саме працює ОСОБА_1 та строку перебування на займаній посаді.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції підтримуючи доводи клопотання директора ТОВ «ФЛАГМАН ФЛЕСКО ФЕКТОРІ УКРАЇНА» ОСОБА_1 повідомив, що на цьому підприємстві працює охоронцем близько 2 років.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з тим, що при виконанні ОСОБА_1 його службових обов`язків охоронця йому необхідно керувати транспортним засобом.

Вирішення питання в межах поданого клопотання щодо можливості та необхідності звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за ч.3 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції бере до уваги ту обставину, що складення стосовно ОСОБА_1 протоколу з такою кваліфікацією обумовлено, в тому числі, і тим, що раніше протягом року ця особа вже притягувалась до адміністративної відповідальності саме за ст. 130 КУпАП.

Вказане підтверджується відомостями, які вбачається з копії постанови судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.12.2016 року.

З огляду на викладене об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 систематично порушує Правила дорожнього руху України, нехтуючи, як своїм життям та здоров`ям при керуванні транспортним засобом, так і здоров`ям оточуючих його громадян, що свідчить про стійку антисоціальну спрямованість його поведінки як водія, який свідомо ігнорує не лише вимоги законодавства, а й моральні засади суспільства, які обумовлюють певну ступінь дисциплінованості та поваги до загальних потреб безпеки дорожнього руху.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає ефективності щодо перевиховання правопорушника у разі його звільнення від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи на розгляд трудового колективу, тобто накладення адміністративного стягнення в межах санкції ч.3 ст. 130 КУпАП є єдиним дієвим заходом, який утримає на певний час особу від керування транспортними засобами з метою її перевиховання в дусі належного дотримання чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд апеляційної інстанції бере до уваги і ту обставину, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення не на службовому автомобілі, а на автомобілі, який він використовує у власних потребах і цей транспортний засіб йому не належить.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає, а подане директором «ФЛАГМАН ФЛЕСКО ФЕКТОРІ УКРАЇНА» ОСОБА_4 клопотання про передачу матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року.

Клопотання директора ТОВ «ФЛАГМАН ФЛЕСКО ФЕКТОРІ УКРАЇНА» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков