Справа 350/259/21
Номер провадження 3/350/97/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., з участю секретаря судового засідання Юречко Т.Б., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №234497, 09.02.2021, о 00 год. 52 хв. у с.Небилів по вул.Шевченка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя. На місці зупинки автомобіля пройти огляд за допомогою технічного засобу "Драгер 6810" та проїхати в лікувальний заклад з метою визначення стану алкогольного сп`яніння ухилився від цього шляхом відмови. Водія відсторонено від керування автомобілем.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав пояснивши наступне. 09.02.2021 він разом із своєю дівчиною ОСОБА_2 їхав транспортним засобом «Chevrolet Aveo», за кермом якого знаходилась остання. Їдучи дорогою по с.Небилів їх зупинили працівники патрульної поліції. Він одразу вийшов із автомобіля і попрямував до машини поліцейських, які назвали причиною зупинки порушення регулювання фар, проти чого він не заперечив. У ході спілкування поліцейські вислови припущення, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки і у медичному закладі. Проте він відмовився, оскільки не керував транспортним засобом, а в стані алкогольного сп`яніння не перебував. На запитання, чому не повідомив поліцейським, що даним автомобілем керувала його дівчина ОСОБА_2 відповів, що його про це ніхто не запитував, хоч поліцейські бачили, що за кермом була дівчина. Крім того, часе він вийшов з автомобіля і підійшов до поліцейських тому, що автомобіль належить йому, а не дівчині. Після цього поліцейські вчепилися до нього як до власника машини незважаючи на те, що він автомобілем не керував і говорив їм про це. Зазначив, що свідків при складанні відносно нього протоколу на місці зупинки транспортного засобу не було. Враховуючи вищезазначене, просив справу про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 суд пояснила, що 09.02.2021 її хлопець ОСОБА_1 приїхав до неї на зустріч автомобілем «Chevrolet Aveo». Повертаючись додому, вона попросила у нього дозволу сісти за кермо, проти чого він не заперечив. Дорогою їх зупинили працівники поліції проблисковими маячками. ОСОБА_1 сказав їй залишатись в машині, а сам пішов до поліцейських, щоб з`ясувати, що трапилось. Вона знаходилась у автомобілі, а через приблизно 10-15 хв. ОСОБА_1 повернувся і сказав, що автомобіль працівники поліції доставлять до неї додому, оскільки у нього виявили ознаки алкогольного сп`яніння. Зазначила, що незважаючи на те, що увесь час поки вона сиділа у автомобілі, а ОСОБА_1 спілкувався із працівниками поліції, інших осіб, тобто свідків, поруч з ними не було.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, свідка, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення, які полягають у :

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 1.10 ПДР України, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП, є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Як ствердив у своїх пояснення ОСОБА_1 , 09.02.2021 транспортним засобом «Chevrolet Aveo» керувала його дівчина ОСОБА_2 В с.Небилів, їх зупинили працівники патрульної поліції. Він одразу вийшов із автомобіля і попрямував до машини поліцейських. Повідомив їм, що автомобілем не керував.

На підтвердження винуватості особи, стосовної якої складений протокол про адміністративне правопорушення суду, окрім іншого, було надано письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також відеозаписи, які містяться на багатофункціональних цифрових відеодисках «Videx CD-RW 4-12x 700 MB 80 MIN», а також рапорт інспектора СРПП № 2 Рожнятівського ВП.

З письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не вбачається, що особи, які у протоколі про адміністративне правопорушення зазначені як свідки, бачили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Chevrolet Aveo».

Дані про цих свідків містяться також і в доданому до протоколу акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де прізвище одного свідка внесено ручкою іншого кольору.

Із переглянутих в судовому засіданні відеозаписів, протягом усього часу здійснення відео фіксації працівниками поліції, не вбачається присутності осіб, які в матеріалах справи зазначені свідками. З відеозапису вбачається, що на місці зупинки присутній тільки ОСОБА_1 , а також два поліцейські.

Згідно п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі за текстом - Порядок), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З огляду на вимогу закону про безпосередність допиту свідків в суді, суд вживав заходів для їх допиту шляхом направлення судових повісток, однак такі особи в судове засідання не прибули. Окрім цього, судом неодноразово виносилися постанови про привід свідків у судове засідання, які не були виконані. Так, із рапортів працівників поліції на яких було покладено виконання зазначених постанов вбачається, що здійснити привід у судове засідання громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не представилось можливим, оскільки останні відсутні за місцем свого проживання, а зі слів сусідів, ОСОБА_3 можливо перебуває за кордоном, а ОСОБА_4 імовірно знаходиться на роботі у лісі.

Тому суд, зважаючи на принцип презумпції невинуватості, визнає обгрунтовими аргументи ОСОБА_1 про відсутність двох свідків при складанні протоколу, а письмові пояснення свідків неналежними та недопустимими доказами, які, я зазначалося вище,не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони, як одного з елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердила доводи ОСОБА_1 , що 09.02.2021, в момент зупинки поліцейськими саме вона керувала транспортним засобом «Chevrolet Aveo».

Із переглянутих в судовому засіданні відеозаписів не можливо встановити факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , оскільки на відеозаписі «LOCA0152» зафіксовано рух службового автомобіля патрульної поліції, які проблисковими маячками зупинили транспортний засіб, однак чи це є автомобіль «Chevrolet Aveo» також чітко не зафіксовано. Попри те, що автомобіль поліції зупинився біля зупиненого ними автомобіля, не вдається можливим встановити, хто був водієм, а хто пасажиром цього автомобіля.

Із рапорту інспектора СРПП № 2 Рожнятівського ВП вбачається, що 09.02.2021 ним, спільно з начальником СРПП №2 Рожняівського ВП Калуського Вп ГУНП в Івано-Франківській області було зупинено транспортний засіб «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , і за допомогою посвідчення водія було встановлено особу водія ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Рожнятівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій. Враховуючи, що дані рапорту не узгоджуються з іншими належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, а також із даними безпосередньо у судовому засіданні поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд вважає такий рапорт неналежним та недопустими доказом винуватості ОСОБА_1 .

Таким чином, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей про те, що 09.02.2021 особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, керувала транспортним засобом, в розумінні ст.130 КУпАП.

З огляду на положення п. 1.10 ПДР та диспозицію ч.1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 в даній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки матеріали даної справи не містять відомостей, які б підтверджували, поза розумним сумнівом, факт керування ним транспортним засобом. Таким чином, відсутній один з елементів об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, пробаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме факт керування автомобілем.

Оскільки свідків не було безпосередньо допитано в судовому засіданні, їхні письмові пояснення суд визнав недопустимим доказом, в протоколі прізвище свідка ОСОБА_3 внесено іншою ручкою, тому вважати, що протокол складався в присутності свідків немає підстав, а відтак вважати сам протокол належним та допустимим доказом також немає підстав.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Отже, згідно з вимогами ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у

інкримінованому йому правопорушенні.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

В силу вимог ч. 4 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст. 247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд.

Суддя: