Номер провадження: 33/813/1433/21
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Стадніченка А.І.,

апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 29 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення його права керування транспортними засобами на строк 6 місяців. Також стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн. на користь держави.

Відповідно до постанови суду, 19.07.2021 року приблизно о 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Sonata», д/н НОМЕР_1 , в м. Одесі, по вулиці Сегедській, біля будинку №5/1, при зміні напрямку руху, не впевнився у безпечності руху, та скоїв зіткнення із автомобілем «Fiat 500 E», д/н НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_2 .

В результаті порушення ОСОБА_1 п.10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 (далі - ПДР), вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 08.10.2021 року ОСОБА_1 поштою направив на адресу Приморського районного суду м.Одеси апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із тогощо 19.07.2021 року приблизно о 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Sonata», д/н НОМЕР_1 , в м. Одесі, по вулиці Сегедській, біля будинку №5/1, при зміні напрямку руху, не впевнився у безпечності руху, та скоїв зіткнення із автомобілем «Fiat 500 E», д/н НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Суд в оскаржуваній постанові зазначив, що у відповідності до п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

При цьому суд обґрунтовано відхилив доводи правопорушника ОСОБА_1 про те, що інший водій ОСОБА_2 порушила вимоги п. 13.1 та п. 13.3 ПДР, входячи з наступного.

За змістом п.13.1. ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до п.13.3. ПДР під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Також суд зазначив, що згідно до п.1.10 ПДР безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що правопорушник ОСОБА_1 порушив п. 10.1 ПДР, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №170637 від 19 липня 2021 року, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) від 19 липня 2021 року, письмовими поясненнями учасників ДТП - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 2 дисками відеозаписів із портативних реєстраторів №1428, №1131, долученими до матеріалів адміністративної справи.

Крім того, ОСОБА_1 не надав мотивованих доказів до суду апеляційної інстанції на спростування обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність наявності у діях водія ОСОБА_1 порушень п.10.1 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з чим повністю погоджується Одеський апеляційний суд.

Також, під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що саме ОСОБА_2 не дотрималась безпечної дистанції, та безпечного інтервалу, оскільки це не відповідає встановленим судом обставинам справи, враховуючи характер пошкодження транспортних засобів, схему ДТП, відеозаписи, та письмовими пояснення ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом, та рухалась по правій смузі у попутному напрямку, та на яку раптово, на своєму автомобілі повернув правопорушник ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулось зіткнення, та порушення ним вимог п.10.1 ПДР України (а.с.5).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 10.1 ПДР України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому оскаржуване судове рішення, на переконання апеляційного суду є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про це йде мова в поданій апеляційній скарзі.

Безпідставними також є доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що автомобіль «Fiat 500 E», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , рухався у попутному напрямку в тій же лівій смузі, так як права смуга була зайнятою, та вказаний автомобіль наздогнав його автомобіль, оскільки як вбачається із відеозаписів, які маються в матеріалах справи, права смуга проїзної частини була вільною і механізм пошкоджень на обох автомобілях свідчить про те, що не автомобіль «Fiat 500 E», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , наздогнав автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 , а останній з лівої смуги намагався переїхати у праву смугу, чим фактично перешкодив рух автомобіля «Fiat 500 E», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у правій смузі проїзної частини.

Тобто з відеозаписів вбачається, що саме автомобіль «Hyundai Sonata», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , змінив напрямок руху, що додатково свідчить про безпідставність доводів правопорушника ОСОБА_1 і обґрунтованість доводів водія ОСОБА_2 та свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Крім того, безпідставними є також посилання ОСОБА_1 на свідків, які могли б підтвердити його доводи, так як із тих же відеозаписів, які хоча і були здійснені вже пізніше виниклої ДТП, однак безсумнівно слідує висновок про відсутність будь-яких свідків на місці ДТП, в момент її скоєння. Жодного свідка, згідно відеозаписів працівників поліції, які знаходились на місці ДТП значний час, не було.

Апеляційний суд також зазначає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ст. 124 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 254, 268, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

ПостановуПриморського районного суду м.Одеси від 29 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повна постанова суду складена 22.11.2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда