Провадження № 3/127/4828/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

05.06.2021 о 16.12 год. по вул. Молодогвардійська, 2-а в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Fiat, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, однак від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовився.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що він мав їхати в село з дружиною, однак дружина не змогла поїхати, тому він поїхав сам. По дорозі він зупинився біля магазину по вул. Молодогвардійській в м. Вінниці, зустрів там товариша, який запропонував не їхати в село, натомість взяти горілки та посидіти. Він посидів з товаришем, випив з ним горілки, потім пішов до автомобіля, сів у салон та подзвонив дружині, щоб вона приїхала і забрала автомобіль. Він автомобілем не керував.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що дату вона не пам`ятає, вона мала їхати з чоловіком в село, але вона не встигала по справах і чоловік поїхав сам. Через деякий час чоловік зателефонував до неї і повідомив, що в село не поїхав натомість з товаришем випив по сто грам і попросив, щоб вона забрала машину.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що дату він не пам`ятає, він був у магазині, куди зайшов ОСОБА_4 , сказав, що він знервований і запропонував випити по сто грам горілки. Вони випили, ОСОБА_4 після цього за кермо не сідав, а зателефонував дружині, щоб вона забрала автомобіль.

Захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Чепіжак М.В. вважає, що провадження у справі слід закрити, оскільки в судовому засіданні не доведений факт здійснення керування ОСОБА_1 автомобілем.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвоката Чепіжака М.В. дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Вирішуючи питання щодо наявності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП), суд вважає за доцільне зауважити таке.

З диспозиції статті 130 КпАП випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто зазначеною правовою нормою встановлено альтернативні склади правопорушення: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності в діянні ОСОБА_1 складу зазначеного вище правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Згідно з наданими суду матеріалами справи ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. ОСОБА_1 в судовому засіданні факту перебування у стані алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не заперечував, однак заперечував факт керування транспортним засобом. Зазначені твердження ОСОБА_1 узгоджуються з оглянутими в судовому засіданні відеозаписами з нагрудних камер поліцейських. Отже, питання щодо дотримання процедури огляду на стан сп`яніння, визначеної статтею 266 КпАП в судовому засіданні фактично ОСОБА_1 та його захисник в судовому засіданні не оспорювалась.

Згідно з реченням першим частини другої статті 266 КпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Слід зауважити, що процедура такого огляду регламентована реченням другим частини другої статті 266 КпАП, зі змісту якого випливає, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Відповідно до приписів реченням третього частини другої статті 266 КпАП матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, реченням першим частини третьої статті 266 КпАП визначено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Як суд вже зазначив вище, ОСОБА_1 та його захисник в судовому засіданні не заперечували факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку, також ОСОБА_1 та його захисник в судовому засіданні не оспорювали дотримання відповідної процедури (порядку) документування відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, суд вважає за доцільне зауважити, що процедура проведення огляду (документування відмови від проходження огляду на стан сп`яніння) зафіксована на наданому суду відеозаписі з нагрудних камер поліцейських. З оглянутого в судовому засіданні відеозапису випливає, що правові підстави для визнання результатів зазначеного огляду недійсними судом не встановлені.

Разом з тим, ОСОБА_1 та його захисник в судовому засіданні заперечували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, посилаючись на те, що на час зафіксованого на оглянутому в судовому засіданні відеозаписі з нагрудних камер поліцейських огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння автомобіль перебував у нерухомому стані. Також захисник Слюсара М.М. в судовому засіданні посилався на ту обставину, що після здійснення руху транспортного засобу, зафіксованого на відеозаписі, ОСОБА_1 зачинив автомобіль і пішов на зустріч з товаришем, з яким він вживав алкогольні напої.

Оцінюючи зазначені твердження ОСОБА_1 та його захисника в цій частині, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до роз`яснень, що надані у абзаці третьому пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (далі Постанова № 14) керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У абзаці четвертому пункту 27 Постанови № 14 Пленум ВСУ роз`яснив, що для притягнення до відповідальності за статтею 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Саме тому суд вважає за необхідне вирішити питання доведеності чи недоведеності факту здійснення керування ОСОБА_1 транспортним засобом до здійснення його огляду на стан сп`яніння, про який суд зазначив вище.

Згідно зі статтею 245 КпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту речення першого частини першої статті 251 КпАП випливає, що Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому реченням другим частини першої статті 251 КпАП визначено, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення до протоколу надані відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, про що суд зазначив вище. З оглянутих в судовому засіданні відеозаписів випливає, що ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом і поліцейські пред`явили йому відео на підтвердження такого факту. За клопотанням захисника Слюсара М.М. суд витребував запис з камер зовнішнього спостереження. З оглянутого в судовому засіданні запису з камер зовнішнього спостереження підтверджений факт здійснення керування ОСОБА_1 автомобілем мав місце 05.06.2021 о 16.16 год. Зазначений час узгоджується з відомостями, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, а також з часом спілкування поліцейських зі ОСОБА_1 та документування його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

З наведених вище підстав суд також критично оціню показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки останні спростовуються наданими суду відеозаписами з нагрудних камер поліцейських та камер зовнішнього спостереження.

Отже, відомості щодо часу керування зазначеним вище автомобілем, зафіксовані в наданих суду доказах у їх сукупності. Клопотання про дослідження інших доказів на спростування зазначених відомостей ОСОБА_1 та його захисник в судовому засіданні не заявили. Саме тому, оцінюючи надані суду докази у їх сукупності, суд твердження ОСОБА_1 та його захисника в частині того, що ОСОБА_1 фактично не здійснював керування транспортним засобом оцінює критично і вважає такі твердження спростованими оглянутими в судовому засіданні відеозаписами з нагрудних камер поліцейських та камер зовнішнього спостереження.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне зауважити, що згідно з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2020 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 КпАП, і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн.

Тому суд вважає, що діяння ОСОБА_1 охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КпАП, за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинене повторно протягом року.

Вирішуючи питання щодо виду та міри адміністративного стягнення, необхідного і достатнього для виправлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та попередження вчинення нею нових правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд враховує таке.

Санкцією статті закону про адміністративне правопорушення встановлене адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами з позбавленням права керування транспортними засобами з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт з позбавленням права керування транспортними засобами та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Зі змісту частини першої статті 32 КпАП випливає, що адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень.

При цьому статтею 23 КпАП регламентовано, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає, що в судовому засіданні не встановлені виключні (виняткові) випадки, а тому суд не вважає за доцільне застосовувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту з позбавленням права керування транспортними засобами та з оплатним вилученням транспортного засобу. Натомість суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Вирішуючи питання щодо обсягу застосованого стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 30 КпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Згідно з частиною третьою статті 30 КпАП у разі, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Зі змісту частини першої статті 317-1 КпАП випливає, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

При цьому частиною другою статті 317-1 КпАП визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Разом з тим, суду не надані відомості, які б свідчили про виконання чи невиконання зазначених вище постанов суду, якими на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення, передбачене частиною першою статті 130 КпАП, тому суд позбавлений можливості визначити точний строк не відбутого ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом. Отже, суд позбавлений можливості визначити остаточне стягнення згідно з приписами частини третьої статті 30 КпАП, тобто шляхом приєднання до призначеного судом стягнення невідбутої частини стягнення за попередніми судовими рішеннями.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для застосування до ОСОБА_1 такого виду адміністративного стягнення як оплатне вилучення транспортного засобу, суд враховує таке.

У абзаці четвертому пункту 28 Постанови № 14 ВСУ роз`яснив, що оплатне вилучення транспортного засобу може бути є допустимим тільки як додаткове адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, за які встановлена відповідальність частиною шостою статті 121, частинами другою та третьою статті 130 КпАП. Застосування його як основного стягнення законом не передбачено. Не можна накладати це стягнення й на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Зважаючи на ту обставину, що надані суду матеріали містять відомості, згідно з якими автомобіль марки Fiat, д.н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_7 , суд вважає, що правові підстави для застосування такого виду адміністративного стягнення як оплатне вилучення керованого ОСОБА_1 транспортного засобу відсутні.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 130, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: