Справа № 456/2049/21
Провадження № 3/456/1183/2021
ПОСТАНОВА

іменем України

21 травня 2021 року місто Стрий Львівської області

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитин В.Я., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши матеріали, які надійшли від Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Борислав Дрогобицького району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, фізичної особи-підприємця, пільгами не користується, раніше протягом року до адміністративної відповідальності не притягався,

за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 586560 від 22.04.2021 року стверджується, що 16.04.2021 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 , будучи розпорядником нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 (більярдний клуб «Шаровня»), не припинив у ньому діяльність, зокрема приймав відвідувачів, чим порушив підпункт 11 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року за № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, своєї вини у порушенні правил щодо карантину людей не визнав, просив провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказав, що суть інкримінованого йому адміністративного правопорушення не відповідає ознакам складу такого правопорушення, наведеним у ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, оскільки не відображає порушення заборони встановлених правил щодо карантину людей. Так, з огляду на пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року за № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (як у редакції, чинній на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення, так і у редакцій, чинній на час здійснення провадження щодо його розгляду у суді), такий не передбачає заборону здійснювати йому підприємницьку діяльність, пов`язану із прокатом та ремонтом спортивних товарів й інвентарю, у тому числі й для більярду, а визначає рівні протиепідемічної небезпеки поширення COVID-19 залежно від епідемічної ситуації на території України у цілому або в окремих її областях. Натомість схожі за змістом заборони, одну із котрих очевидно мала на увазі працівник поліції, складаючи щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, міститься у підпунктах 7, 9, 12 пункту 3 вказаної вище Постанови Кабінету Міністрів України, однак порушення однієї з цих норм закону, та котрої саме, згаданим протоколом про адміністративне правопорушення йому у провину не ставиться. Крім того, вказав також про відсутністю у нього будь-яких повноважень, пов`язаних із нежитловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1 , як і до більярдного клубу «Шаровня», котрий взагалі знаходиться за іншою адресою, оскільки строк договору оренди зазначеного нежитлового приміщення давно сплив, а сама поліцейська не розібралася у ситуації та не встановила особу, яка повинна була б відповідати за порушення правил щодо карантину людей, у випадку наявності такого порушення. З огляду на вказане, ОСОБА_1 зазначає, що не може нести відповідальності на підставі складеного працівницею поліції з грубим порушенням протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього.

Суддя, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов такого висновку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 44-3 КУпАП відповідальність за частиною першою цієї норми закону настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами .

Ця норма носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону та інших актів законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, котрі регулюють та встановлюють певні санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення має зазначатися відповідна норма спеціального закону, законодавчого акта, котрі регламентують діяльність у вказаній сфері.

Як вбачається з даних, що містяться у матеріалах адміністративної справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, 16.04.2021 року близько 16 год. 00 хв. здійснював діяльність більярдного клубу, розміщеного по вул. Ленкавського, 1-в у м. Стрий Львівської області, приймаючи у ньому відвідувачів, чим порушив вимоги підпункту 11 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року за № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Проте, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року за № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», як у редакції, чинній на дату вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, так і в редакції, чинній на дату здійснення суддею провадження у даній справі про адміністративне правопорушення, визначає «зелений», «жовтий», «помаранчевий», або «червоний» рівні протиепідемічної небезпеки поширення COVID-19 залежно від епідемічної ситуації на території України у цілому або на території Автономної Республіки Крим чи в окремих її областях, а, отже, не містить заборони здійснювати діяльність закладу проведення дозвілля.

Суддя зазначає, що станом на дату вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення та станом на дату здійснення суддею провадження у даній справі про адміністративне правопорушення, подібні за своїм складом заборони щодо здійснення діяльності громадськими закладами з проведення дозвілля, містилися у підпунктах 7, 9, 12 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року за № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», однак котру саме заборону з них, або ж можливо ще іншу, мала на увазі поліцейська Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, оформляючи відносно ОСОБА_1 дані адміністративні матеріали, визначити не представляється можливим.

Відтак фабула, яка за своєю суттю відображає інкриміноване особі правопорушення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП не у відповідності до нормативно-правового акта, котрим встановлена відповідна заборона порушення правил щодо карантину людей.

Однак, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 30 травня 2013 року у справі «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04) та від 20 вересня 2016 року у справі «Карєлін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08), щодо формулювання суті адміністративного правопорушення вказує на те, що суди не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєні якого певною особою має доводитись в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а та, у свою чергу, є невід`ємною частиною національного законодавстваУкраїни.

Оскільки суддя позбавлений можливості вийти за межі викладеної фабули протоколу про адміністративне правопорушення у даній адміністративній справі і цей протокол не містить нормативно-правового акту, котрий станом на дату здійснення суддею провадження у даній справі про адміністративне правопорушення встановлює порушення інкримінованих ОСОБА_1 правил щодо карантину людей, то дії останнього не можуть бути кваліфіковані як порушення правил щодо карантину людей за відсутності вірної вказівки на те, які саме заборони і встановлюючи їх правові норми ним були порушені.

Крім того, поліцейською Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області при оформленні відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та, зокрема, визначаючи його як розпорядника нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , а, отже, як суб`єкта зазначеного адміністративного правопорушення, залишилася поза увагою та обставина, що він являвся орендарем вказаного нежитлового приміщення на підставі договору оренди від 01.06.2013 року за № 1, термін дії котрого станом на дату оформлення таких матеріалів закінчився. Відношення ОСОБА_1 до згаданого нежитлового приміщення на іншій правовій підставі поліцейською не було з`ясовано.

Відтак суддя, при встановлених у судовому засіданні усіх обставинах даної адміністративної справи, у їх сукупності, дійшов висновку, що направлені до Стрийського міськрайонного суду Львівської області адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та їх аргументація у цілому не підтверджують у його діях складу наведеного адміністративного правопорушення, являються сумнівними.

У свою чергу, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71), та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» («Korobov v.Ukraine», заява № 39598/03).

То ж суддя, враховуючи усе вищезазначене, у відповідності до положень ст. ст. 251-252 КУпАП, з урахуванням також положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин цієї справи в їх сукупності, вважає, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, зокрема порушення правил щодо карантину людей, а, отже, є підстави для застосування наслідків цього, визначених пунктом 1 ст. 247 КУпАП, без необхідності повернення протоколу про адміністративне правопорушення для належного оформлення.

Так, згідно пункту 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення, з огляду на що, слід винести передбачену пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

У свою чергу, суддя враховує, що пунктом 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення судового збору.

Керуючись ст. ст. 8-9, 40-1, 44-3, 245, 247, 251-252, 280, 283-285 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Копію постанови протягом трьох днів вручити під розписку або ж вислати особі, щодо якої її винесено , про що зробити відповідну відмітку у справі.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, а у випадку такого оскарження з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу, за наслідками розгляду справи по суті.

Суддя В.Я. Микитин