20.05.2021 227/1893/21
ПОСТАНОВА

20 травня 2021 року м.Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Здоровиця О.В. розглянувши заяву судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області про самовідвід по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшов для розгляду протокол про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Добропільського міськрайонного суду Донецької області вказану судову справу ЄУНСС 227/1893/21 (номер провадження 3/227/853/2021) передано на розгляд судді Хандуріну В.В.

18.05.2021 року суддею Хандуріним В.В. в рамках вищевказаної справи заявлено самовідвід, в якому останній посилається на те, що він не може брати участь у розгляді цієї справи, оскільки з особою, відносно якої складено адміністративний протокол, суддя ОСОБА_2 раніше працювали як колеги разом на одній ділянці роботи в органах прокуратури України, багато років знають один одного, також спілкувались в той період і не по роботі. Вказане, на думку судді Хандуріна В.В., виключає його участь, як судді у розгляді адміністративного матеріалу про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Суддя Хандурін В.В. та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 були повідомлені про дату, час і місце розгляду заяви про самовідвід, але в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

За вказаних обставин, вважаю, що розгляд даної заяви можливо провести без участі не з`явившився осіб, оскільки їх не явка не перешкоджає розгляду даного питання.

Дослідивши зміст заяви про самовідвід, вважаю, що вказана заява підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно ст. 129 Основного Закону суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Аналогічне положення міститься і у ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», згідно якого кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів, передбачено, що при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення.

У відповідності до Бангалорських принципів поведінки судді, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Зокрема, в п. 2.5.1 Бангалорських принципів міститься обов`язок судді заявити самовідвід у справі якщо в судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

Відповідно ст. 1 КУпАП, завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно вимог ч. 2 ст. 7 провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.

Незважаючи на закріплення у Конституції України, міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надана ВРУ, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» права на ефективний та справедливий суд, чинний КУпАП не містить положень щодо можливості відводу судді.

В той же час, ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06).

Конституційний суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011)аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, усталеної правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при вирішенні питання про відвід (самовідвід) судді, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності та їх захисників (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Такими нормами у КПК є:

ст. 7, 21, які визначають, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону;

ст. 81, згідно якої у разі заявленого відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу.

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством і судовою практикою, дають підстави вважати, що відвід судді у справі про адміністративне правопорушення має розглядатися іншим суддею, а за відсутності іншого судді у цьому місцевому суді заява по відвід має бути розглянута суддею іншого місцевого суду у межах юрисдикції апеляційного суду.

Згідно ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Статтею 75 КПК України передбачено обставини, що виключають участь, зокрема судді в кримінальному провадженні,.

П.4 ч.1 ст.75 КПК України передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженн. за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Із заяви про самовідвід судді Хандуріна В.В. вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та суддя ОСОБА_2 раніше працювали як колеги разом на одній ділянці роботи в органах прокуратури України, довгий час є знайомими, також спілкувались в той період і не по роботі.

З урахуванням викладеного, вважаю, що заява судді Хандуріна В.В. про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, ст. 7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.76,80 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_2 про самовідвід в рамках справи про адміністративне правопорушення ЄУНСС 227/1893/21 (номер провадження 3/227/853/2021) - задовольнити.

Справу про адміністративне правопорушення ЄУНСС 227/1893/21 (номер провадження 3/227/853/2021) за ч.1 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , передати до канцелярії Добропільського міськрайонного суду Донецької області для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Здоровиця

20.05.21