ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/6140/21 Головуючий в 1 інст. Честнєйша Ю.О.
Провадження № 33/807/728/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Каталіна В.В., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції,встановлено, що 29 червня 2021 року о 08 годині 50 хвилин по вулиці Інтернаціоналістів в м. Мелітополі ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ 2108, д.н. НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння, згідно висновку щодо результатів медичного огляду №536 від 29 червня 2021 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова винесена із порушенням норм процесуального і матеріального права. Судом першої інстанції не повністю з`ясовано усі фактичні обставини справи та не було досліджено і не було надано належної правової оцінки доказам і обставинам, тобто апелянт вважає, що суд підійшов до розгляду справи формально, що потягло необґрунтоване стягнення за адміністративне правопорушення.

Вважає, що місцевий суд не сприяв повному, необ`єктивному та неупередженому розгляду справи, фактично позбавив апелянта прав, наданих законодавством України, не надав можливості захищатись і скористатись правничою допомогою.

Вказує, що не вживав будь-яких наркотичних засобів. А експрес смужки індикаторного типу не є професійним приладом вимірюваної техніки, як того вимагає відомча інструкція, яка затверджена МОЗ від 09.11.2015 року №1452/735.

Вважає, що висновок щодо результатів медичного огляду апелянта складений з порушенням відомчої інструкції.

Наголошує, що медичний огляд апелянта був проведений з порушенням п.7, п.10, п.18 Інструкції, затвердженої МОЗ від 09.11.2015 року №1452/735.

Також вважає, що розгляд справи за його відсутності є порушенням вимог ст. 268 КУпАП.

Просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження, а постанову місцевого суду скасувати і провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Каталіна В.В. перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Щодо розгляду клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

У відповідності до вимог ст.ст. 289, 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

В клопотанні апелянт порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, посилаючись на поважність пропуску цього строку.

Так, враховуючи, що справа була розглянута за відсутності ОСОБА_1 , а копію судового рішення отримав лише 9 вересня 2021 року (а.с.17), тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявність підставі для його поновлення.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті справи, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суддя місцевого суду дотримався в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.4), встановлено, що 29 червня 2021 року о 8 годині 50 хвилин по вулиці Інтернаціоналістів в м. Мелітополі ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ 2108, д.н. НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння, згідно висновку щодо результатів медичного огляду №536 від 29 червня 2021 року.

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, він та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Переглядаючи матеріали справи, можливо встановити, що викладене в протоколі обвинувачення доводиться такими доказами: актом огляду (а.с.5), направленням водія (а.с.6), висновком закладу охорони здоров`я від 20 червня 2021 року (а.с.7), яким встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння; постановою серії БАБ №986569, з якої вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ та порушив вимог п.2.3в ПДР України; відеозаписом правопорушення (а.с.9), з якого вбачається зупинка водія та проходження його огляду в закладі охорони здоров`я.

За ініціативою сторони захисту був витребуваний акт медичного огляду від 29 червня 2021 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння. Актом встановлено, що ОСОБА_1 має ознаки наркотичного сп`яніння. Біологічні матеріали водія були направленні на аналіз. Результатом імунохроматографічного дослідження №1028 встановлено, що у біологічних виділеннях ОСОБА_1 є наркотична речовина (канабіноїди).

Працівник поліції та суд першої інстанції правильно кваліфікували дії водія, як керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що є порушенням п.2.9а ПДР України.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 , оскільки вони є необґрунтованими.

Зокрема, доводи про розгляд справи за його відсутності, оскільки ОСОБА_1 відповідно до протоколу (а.с.4) був повідомлений, що справа буде розглядатися в місцевому суді. ОСОБА_1 особисто під цією графою протоколу постановив свій підпис.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.

В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» ( 974_256 ) (AleksandrShevchenkov. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukhv. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд наголошує, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 не є істотним процесуальним порушенням.

Посилання апелянта на те, що тест не є професійним приладом, який вимірює стан наркотичного сп`яніння, на думку суду є необґрунтованими, адже відповідно до витребуваних доказів встановлено, що медичним закладом було проведено всебіч не дослідження біологічної речовини ОСОБА_1 , а саме імунохроматографічне дослідження. Вказаним дослідженням встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння.

Будь-яких порушень із сторони працівників поліції або медичного персоналу не було зафіксовано. Матеріали про адміністративне правопорушення складені у відповідності до вимог КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строків на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 937/6140/21