ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., за участі прокурора Новікова В.С., захисника Косенок О.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , представника (з використанням системи відеозв`язку EASYCON) Національного агентства з питань запобігання корупції, який складав протокол про адміністративні правопорушення, ОСОБА_2 , розглянувши в м. Селидове матеріали, які надійшли від Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який за протоколом на час вчинення правопорушення був головою Селидівської міської ради, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 06 серпня 2021 року № 33-02/607, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду Селидівського міського голови, тобто будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, 01.03.2021 року вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, зокрема видав розпорядження Селидівського міського голови від 01.03.2021 № 20-вр «Про зупинення рішення Селидівської міської ради», яким зупинив дію рішення Селидівської міської ради «Про внесення до порядку денного третьої чергової сесії питання про недовіру міському голові ОСОБА_1 » та виніс зазначене питання на повторне голосування Селидівської міської ради, що становило його приватний інтерес, тобто вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що суду потрібно розібратися в даній ситуації. Прокурор виконує чиєсь завдання.

В судовому засіданні захисник пояснив, що саме рішення, яке було зупинене, не існує, бо це процедурне рішення, яке набрало чинності одразу. Таке рішення не можливо зупинити. Є порядок денний засідання міської ради, а є процедурні рішення в залі засідань. Прийняте рішення знайшло свою реалізацію. Згідно закону зупиняється рішення міської ради, а не окремих депутатів. Повторного розгляду не могло бути, оскільки 24.02.2021 вже було реалізовано. Невірно вказані відомості щодо адреси ОСОБА_1 в протоколі, не відібрані пояснення в нього. Відповіді НАЗК щодо наявності конфлікту інтересів не отримано. Вказує, що строки для притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП, закінчилися. Вважає, що склад адміністративного правопорушення відсутній.

В судовому засіданні прокурор пояснив, що порушень прав ОСОБА_1 щодо адреси в протоколі не допущено. Повідомлення про їх отримання були в м. Українськ особисто. Звертався 01.03.2021 до НАЗК, тому це не позбавляє відповідальності, поки немає роз`яснення НАЗК щодо конфлікту інтересів, тому не мав вчиняти дії. Саме повідомлення в НАЗК 01.03.2021 свідчить про конфлікт інтересів на не може бути підставою для зменшення відповідальності. Докази логічні, послідовні та достатні. Вважає, що строк притягнення до адміністративної відповідальності починається з дати складання протоколу, тому вони не закінчилися. Вказує, що склад правопорушення є, тому просить накласти штраф у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні представник Національного агентства з питань запобігання корупції, який складав протокол про адміністративні правопорушення, пояснив, що пам`ятає протокол, повністю проводив моніторинг та перевірку. Адресу ОСОБА_1 було взято з його декларації. Повідомляв 01.03.2021 про конфлікт інтересів. По ч. 1 ст. 172-7 КУпАП протокол не складався. Було надано відповідь, що є ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. НАЗК дає роз`яснення щодо наявності чи відсутності конфлікту інтересів. Саме рішення ради на запит не надали. Сумнівів щодо такого рішення не було через те, що таке рішення вказано в розпорядженні 01.03.2021. Наслідки розпорядження не мають значення, бо є приватний інтерес. Коли виносив розпорядження, то не міг знати про наслідки. Позиція НАЗК викладена в протоколі. ОСОБА_1 запрошувався до НАЗК для дачі пояснень, через сайт «Укрпошти» було з`ясовано, що запрошення отримано двічі ним особисто, поважні причини неявки відсутні, тому було складено протокол. Вважає, що строки не пропущені, справу було відкрито 08.04.2021 за зверненням секретаря міської ради. Відлік строку з дати отримання останнього доказу. Вважає, що наявний конфлікт інтересів під час прийняття відповідного рішення.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника, доводи прокурора та особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Частиною 1 статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є, зокрема: народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.

Згідно рішення першої сесії 8 скликання Селидівської міської ради від 27.11.2020 №8/1-1 «Про інформацію Селидівської міської територіальної виборчої комісії про результати голосування і підсумки виборів депутатів Селидівської міської ради VIII скликання і Селидівського міського голови», за результатами проведення місцевих виборів 2020 року ОСОБА_1 обрано Селидівським міським головою.

З протоколу першого пленарного засідання третьої чергової сесії Селидівської міської ради VIII скликання від 24.02.2021 року вбачається, що (п. 5) «секретар міської ради зауважив, що необхідно відреагувати на пропозицію внести до порядку денного питання про дострокове припинення повноважень міського голови ОСОБА_1 »; шляхом голосування (ЗА 16, ПРОТИ 6, УТРИМАЛИСЬ 1) вирішено: поставити на голосування за порядок денний із внесенням додаткового питання; шляхом голосування (ЗА 16, ПРОТИ 1, УТРИМАЛИСЬ 6) вирішили для проведення таємного голосування обрано лічильну комісію з числа депутатів у кількості 5 осіб та затвердили порядок проведення таємного голосування, протоколи лічильної комісії.

З протоколу засідання лічильної комісії від 24.02.2021 № 1 видно, що було обрано голову та секретаря, затверджено зразок бюлетеня для таємного голосування «Про дострокове припинення повноважень Селидівського міського голови ОСОБА_1 », встановлено час та місце проведення голосування, порядку заповнення бюлетеня, критеріїв визначення бюлетеня недійсним, порядку організації голосування.

Розпорядженням міського голови Селидівської міської ради від 01.03.2021 № 20-вр «Про зупинення рішення Селидівської міської ради» зупинено дію рішення окремих депутатів Селидівської міської ради «Про внесення до порядку денного третьої чергової сесії питання про недовіру міському голові ОСОБА_1 » та це питання винесено на повторне голосування в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З повідомлення Селидівського міського голови ОСОБА_1 від 01.03.2021, адресованого НАЗК (отримано останнім 05.03.2021) вбачається, що він повідомляє НАЗК про наявність конфлікту інтересів через видання розпорядження від 01.03.2021 № 20-вр про зупинення дії рішення депутатів Селидівської міської ради.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП настає за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Статтею 28 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено обов`язок осіб, зазначених у пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 (суб`єктів, на яких поширюється дія Закону) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про запобігання корупції» особи зазначені у пункті 1 частини 1 статті 3 цього Закону, представляючи державу чи територіальну громаду, діють виключно в їх інтересах.

Частиною 1 статті 41 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону, діють неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

Згідно до пунктів 1-4 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або у колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до частини 5 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов`язана звернутися за роз`ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

Поряд з цим, ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Частиною четвертою та восьмою вказаної статті визначено, що рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності. Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Із викладеного слідує, що міський голова має право виносити розпорядження про зупинення рішення міської ради, викладати з цього приводу зауваження й призначати повторний розгляд зупиненого питання.

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім.В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

В той же час, суд звертає увагу на наступне.

У розумінні пунктів 18, 19 частини 1 статті 4 КАС України нормативно-правовий акт акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Визначальною особливістю нормативного акта є його спрямованість на врегулювання відносин множинної кількості суб`єктів відповідних правовідносин. Тобто об`єктом правового регулювання є встановлення загальних правил поведінки між декількома суб`єктами, які беруть на себе права чи обов`язки, що призводить до виникнення, зміни чи припинення відповідних правовідносин. Адресата юридичних приписів нормативного акта неможливо чітко ідентифікувати, оскільки ним потенційно може бути кожна особа, що зацікавлена у реалізації свого суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу.

Натомість індивідуальні акти мають своїм предметом вплив на чітко визначеного суб`єкта права, якому надаються певні права або на якого покладаються певні обов`язки і об`єктом правового регулювання виступає потреба закріплення певної суб`єктивної волі щодо конкретної особи, що зумовлює виникнення певних змін у правовому статусі цієї особи. Адресат юридичних приписів ненормативного акта завжди чітко визначений, і залежно від обставин, ініціатором його видання може бути як адресат, так і видавник відповідного акта.

Тобто співвідношення між нормативними актами і ненормативними визначається, зважаючи на мету їхнього видання: ненормативний акт є актом реалізації норм права, який видається тільки задля розв`язання певної ситуації за індивідуально визначених обставин і умов, тоді як нормативні акти містять приписи права, що стосуються прав та інтересів невизначеного кола суб`єктів, і яке реалізується без темпоральних обмежень.

Таке розуміння щодо розмежування нормативних і ненормативних (індивідуальних) актів викладено Верховним Судом у постанові від 24.07.2019 р. у справі №182/2428/16-а (2-а/0182/102/2016) (провадження №К/9901/54061/18).

У пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 у справі №1-9/2009 зазначено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Поряд з цим, у вітчизняній теорії права загальновизнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Так, з досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до нього доказів було встановлено, що 24.02.2021 на першому пленарному засіданні третьої чергової сесії Селидівської міської ради VIII скликання було постановлено на голосування внесення до порядку денного питання про дострокове припинення повноважень міського голови ОСОБА_1 (за проголосувало 16, проти 6 , утримались 1) та після цього було постановлено на голосування питання про проведення таємного голосування, вибрано лічильну комісію та цією комісією затверджені час та місце проведення голосування, порядку заповнення бюлетеня, критеріїв визначення бюлетеня недійним, порядку організації голосування.

Із викладеного слідує, що внесення до порядку денного питання про дострокове припинення повноважень міського голови ОСОБА_1 було прийнято одночасно та негайно реалізовано (створено лічильну комісію, затверджено час та місце голосування, зразки відповідних бюлетенів, порядок підрахунку голосів тощо), отже вичерпало свою дію, а тому прийняття розпорядження 01.03.2021 вже не впливало на об`єктивність чи неупередженість вчинення дій, які є необхідним для встановлення наявності в таких умовах відповідного конфлікту інтересів, оскільки воно реалізовано раніше та виконано до їх зупинення.

Щодо доводів захисника про невірно вказану адресу, то суд в даному випадку погоджується з твердженням прокурора, що дійсно повідомлення двічі були отримання саме в м. Українськ та на сайті «Укрпошти» вказано, що вони отримані особисто, тому це не призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано (постанова ВС від 20.03.2019 року, справа № 222/1402/16-а). Доказів такого сумніву захисником не надано.

Щодо строків притягнення до адміністративної відповідальності, то суд вказує наступне.

Основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який в свою чергу є найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення. Протокол це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення передбаченого КУпАП.

Діючим законодавством чітко не визначено, що слід розуміти під виявленням правопорушення. Проте, законодавець у ст. 254 КУпАП визначає два терміни - складання протоколу та моменту виявлення особи, але не зазначає, що ці терміни відображають один момент.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення ЄСПЛ як джерело права.

У рішеннях ЄСПЛ неодноразово зверталась увага на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, про що наголошено у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р., «Фельдман проти України» від 08.04.2010р., та «Харченко проти України» від 10.02.2011р, тощо.

У рішенні ЄСПЛ від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Така правова позиція узгоджується зі ст. 8 Конституції України, відповідно до якої, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На переконання суду, несвоєчасне складання протоколу про адміністративне правопорушення не може бути підставою для штучного продовження строків, визначених у ст. 38 КУпАП.

Такий висновок узгоджується і з правовою позицією, викладеною у п.16 Постанови ПВСУ №13 від 25.05.1998р «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією».

Крім наведеного вище, суд вважає необхідним звернути увагу на правові висновки викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Яременко проти України», де зазначено:

«…Питання, яке Суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому має бути оцінена відповідна "незаконність" і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права, має бути оцінений характер виявленого порушення (рішення "Хан проти Сполученого Королівства" і "Аллан проти Сполученого Королівства"

При цьому має бути врахована якість таких доказів і, зокрема те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності…».

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників, врахувавши вищевказані обставини та, що протоколи про адміністративні правопорушення складені з порушенням встановленого порядку та строку, тому провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 283-284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, провадженням закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Скарга на постанову суду до Донецького апеляційного суду може бути подано через Селидівський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Повний текст постанови виготовлений 29.11.2021 року.

Суддя Черков В.Г.