ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 326/1337/21 Головуючий в 1 інст. Каряка Д.О.
Провадження № 33/807/780/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника адвоката Лобаченко О.В., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 05.07.2021 о 22.09 годині по вул. Курортній в м. Приморськ, ОСОБА_1 керував ТЗ ВАЗ 21104 н/з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки ТЗ із застосуванням спеціального приладу Drager Alkotest 6810 ARBL-08-28, чи в медичному закладі, відмовився в присутності двох свідків. Від керування відсторонений. Чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що справа була розглянута незаконно, оскільки суд не викликав його в судове засідання. Будь-яких повісток або сповіщень не направляв.

Вказаними діями, місцевий суд істотно порушив вимоги ст. 268 КУпАП. Також вказує, що суд допустив неповноту судового розгляду, що є підставою для скасування судового рішення.

Суд не навів в постанові належним чином докази винуватості та не здійснив їх оцінку.

Просить поновити строк для апеляційного оскарження, оскільки копія постанови йому не направлялась, а про постанову апелянт дізнався лише з відкритих джерел веб-сайту «Єдиний державний реєстр судових рішень».

Також просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суддя місцевого суду дотримався в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст.ст.283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

У пункті 2.5 ПДР України вказано, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_1 за встановлених суддею місцевого суду обставин, у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України доводиться такими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №250801 від 5 липня 2021 року (а.с.1), яким вказано, що 05.07.2021 о 22.09 годині по вул. Курортній в м. Приморськ, ОСОБА_1 керував ТЗ ВАЗ 21104 н/з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки ТЗ з застосуванням спеціального приладу Drager Alkotest 6810 ARBL-08-28, чи в медичному закладі, відмовився в присутності двох свідків. Від керування відсторонений. Чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП; актом огляду (а.с.4), з якого вбачається, що у водія ОСОБА_1 виявленні ознаки алкогольного сп`яніння; направлення на огляд (а.с.5), яким вказано, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння; письмовими поясненнями свідків (а.с.6), які підтвердили те, що ОСОБА_1 відмовся від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці і в закладі охорони здоров`я; відеозаписом події (а.с.8), яким встановлено, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я відмовився. Вказав, що погоджується з тим, що на нього буде складено проткало за ч. 1 ст. 130 КУпАП; письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.9), яка пояснила, що бачила, як ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння сів в автомобіль ВАЗ та поїхав; письмовими поясненнями ОСОБА_3 , який вказав, що ОСОБА_1 , маючи ознаки сильного алкогольного сп`яніння, сів за кермо автомобіля ВАЗ та поїхав.

Будь-яких порушень із сторони працівників поліції не було зафіксовано.

Суд апеляційної інстанції враховуючи викладене, дійшов до висновку, що працівник поліції та суд першої інстанції правильно розцінив дії водія, як відмова від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, що є порушенням п.2.5 ПДР України.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Так, апеляційна скарга апелянта обґрунтована тим, що місцевий суд в порушенні вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу без участі порушника.

Суд апеляційної інстанції доводи ОСОБА_1 повністю відхиляє, виходячи з наступного.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.

В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд наголошує, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Піддаючи аналізу матеріали справи, суд вважає, що ОСОБА_1 знаючи особисто, що відносно нього був складений адміністративний протокол, не проявляв активних дій для того, щоб дізнатися про розгляд справи, доказів того, що останній намагався дізнатися про розгляд справи не надав, що свідчить про незаінтересованість його брати активну участь в такому розгляді.

Отже, суд вважає, що справа про адміністративне правопорушення було розглянута без ОСОБА_1 у відповідності до законодавства, оскільки такий розгляд відповідно до вимог КУпАП не є порушенням прав і свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 326/1337/21