Справа № 446/1627/19 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 33/811/577/21 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

22 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., вирішуючи питання про поновлення адвокату Пащуку Артему Ігоровичу в інтересах правопорушника ОСОБА_1 строку апеляційного оскарження постанови судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із рішенням судді місцевого суду, 09 квітня 2021 року адвокат Пащук А.І. в інтересах правопорушника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, зокрема, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, в обґрунтування поважності пропуску якого покликається на те, що оскаржувана постанова прийнята у відсутності ОСОБА_1 та про результати прийнятого рішення останній не знав, оскільки копію постанови йому не було скеровано.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційний скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала, з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З аналізу норми вказаної статті вбачається, що обчислення строку апеляційного оскарження постанови судді закон пов`язує з днем прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області прийнята у судовому засіданні 17 жовтня 2019 року (а.с.28), на якому був присутній правопорушник ОСОБА_1 , він надавав пояснення по справі та такому були відомі результати розгляду протоколу, складеного стосовно нього, що стверджується, зокрема, копіями квитанцій №55 та №47 про сплату ним 17 жовтня 2019 року призначеного розміру штрафу та судового збору (а.с.32, 33).

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні, такому було відомо про зміст прийнятого рішення та порядок його оскарження, такий міг у межах встановлених законом строків подати апеляційну скаргу чи звернутися за правовою допомогою до адвоката, однак такий уклав договір з адвокатом Пащуком А.І. лише 05 березня 2021 року, що стверджується ордером про надання правничої допомоги (а.с.35) та витягом з договору (а.с.37), а адвокат звернувся з апеляційною скаргою 09 квітня 2021 року, тобто майже через півтора роки після прийняття рішення та сплати призначеного адміністративного стягнення.

Приймаючи до уваги те, що апеляційна скарга була подана майже через півтора роки після сплати штрафу, призначеного оскаржуваною постановою судді, що не може бути визнано виправданою затримкою, більше того апеляційна скарга подана адвокатом майже через місяць після укладення договору про надання правової допомоги, апеляційний суд вважає, що захисником Пащуком А.І. не наведено обґрунтованих мотивів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді, і підстав для його поновлення не вбачається.

Доводи адвоката Пащука А.І. про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 та неповідомлення останнього про результати такого розгляду спростовуються матеріалами справи, зокрема змістом оскаржуваної постанови та квитанціями про сплату ним штрафу та судового збору.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (справа «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить положення res judicata (вирішена справа), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Цей принцип має різні прояви, зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Ураховуючи те, що матеріали справи не містять даних про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не наведено таких причин і в апеляційній скарзі, з урахуванням принципу res judicata, в поновленні строку апеляційного оскарження адвокату Пащуку А.І. слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути останньому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

відмовити адвокату Пащуку Артему Ігоровичу в інтересах правопорушника ОСОБА_1 в поновленні строку апеляційного оскарження постанови судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути особі, яка її подала, - адвокату Пащуку Артему Ігоровичу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М.Урдюк