Справа № 127/1046/21
Провадження № 33/801/480/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Курбатова І. Л.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі ОСОБА_1 , його захисника адвоката Крижанівського С.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким визнати його не винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що докази на підтвердження керування ним транспортним засобом в матеріалах справи відсутні. Свідками в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені особи, які є зацікавленими в притягненні його до адміністративної відповідальності. В матеріалах справи відсутній відеозапис з камер спостереження готелю, на який посилаються поліцейські. Судом не перевірено, чи міг автомобіль, який належить ОСОБА_1 , дійсно самовільно скотитися та вдаритися в ролети готелю. Відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, який взято судом до уваги, не містить інформації щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Судом не перевірено, чи притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, судом допитано не було.

Також ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що оскаржувана постанова була отримана апелянтом лише 14.04.2021. Апеляційна скарга, подана ним вперше, була повернута постановою Вінницького апеляційного суду від 13.05.2021 для виконання вимог ст. 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято 30.03.2021 (а.с.30-34). Супровідний лист про направлення копії постанови ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутній.

Захисник Панова В.О. отримав копію оскаржуваної постанови 14.04.2021, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с.36).

Апеляційний суд враховує, що вперше апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано засобами поштового зв`язку 24.04.2021, на десятий день з моменту отримання копії постанови, однак, скаргу було повернуто відповідно до постанови апеляційного суду від 13.05.2021 у зв`язку поданням неповноважною особою.

Повторно апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 19.05.2021.

Тому, враховуючи викладене, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2021 пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, суд приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У статті 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 406651 від 01.01.2021, складеного поліцейським взводу №1 роти №2 БУПП у Вінницькій області ДПП сержантом поліції Трачуком Б.О., 01.01.2021 о 12 год. 40 хв. в м. Вінниці по вул. Магістратська 140 водій ОСОБА_1 керував автомобілем CHERY TIGGO, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою «Alcotest Drager» 6810 в присутності двох свідків. Результат тесту 1536 1,80 проміле.

Результати огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 , проведеного поліцейським, зазначені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

До протоколу додано результати показників приладу «Drager Alcotest 6810» (цифровий показник 1,80 проміле) (а.с.3).

У підпункті а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, в тому числі, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції відхилив позицію ОСОБА_1 з приводу не керування ним транспортним засобом, встановивши з відеозапису та пояснень працівників поліції, що саме він перебував за кермом автомобіля. Також суд виходив з того, що факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння ним не заперечувався, підтверджується його поясненнями, а також відеозаписом, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Однак, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, адже базується на припущеннях.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 наголошував на тому, що він не керував транспортним засобом.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, або свідками, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вказано судом в оскаржуваній постанові на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що по прибуттю на місце виклику вони переглядали відео з камер спостереження готелю, на якому було зафіксовано рух автомобіля та видно водія ОСОБА_1 .

Однак, такі пояснення працівників поліції є голослівними, так як такий відеозапис в матеріалах справи відсутній, а тому вони не могли братися судом до уваги.

Працівники поліції, які були допитані в судовому засіданні, не є прямими свідками події, а їхні свідчення базуються на доказах, яких в матеріалах спарви немає.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля та керування ним.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, безпосередньо в судовому засіданні допитані не були, їхні пояснення, в тому числі і з приводу того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, в матеріалах справи відсутні. Вони лише зафіксували факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, що останнім і не заперечується.

Пояснення свідка ОСОБА_6 (адміністратора готелю), які вона надавала поліцейським (з їх слів) не могли бути взяті в основу оскаржуваної постанови, адже ця особа не встановлювалася (перевірялася), пояснень в неї не відбирали, відео, на яке вона посилається, вона не надала, в судовому засіданні допитана не була.

Суд першої інстанції також вказав, що працівники поліції були викликані на місце події внаслідок скоєння ДТП, а саме зіткнення автомобіля з будівлею готелю, і, проаналізувавши місце розташування автомобіля на відеозаписі прийшов до висновку, що версія ОСОБА_1 про випадковий та некерований рух автомобіля внаслідок дій його дружини, про яку він зазначив суду, не знайшла свого підтвердження.

Однак, апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (в яких наявна схема місця ДТП, тощо) судом першої інстанції не досліджувалися, і взагалі зробити такий висновок без наявності спеціальних знань не можливо, оскільки для встановлення механізму контактування транспортного засобу з будівлею готелю необхідним є проведення, зокрема, транспортно-трасологічної експертизи (чи хоча б огляду місця події чи «слідчого» експерименту).

У даному випадку провина водія підтверджується лише протоколом про адміністративне правопорушення, який не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою протокол не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Матеріали адміністративної справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на уповноважених осіб, визначених ст. 255 КУпАП.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо винних дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зробив свої висновки щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом на припущеннях, що є недопустимим.

Тому доводи апелянта в цій частині заслуговують на увагу.

За таких обставин надання мотивованої оцінки іншим доводам апеляційної скарги не має правового значення.

Апеляційний суд, з огляду на наведене, а також те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви тлумачяться на користь обвинуваченої особи (ст.62 Конституції України) дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази, які б поза розумним сумнівом свідчили, що саме в діях водія ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка перебуває в в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, наявні підстави для скасування постанови місцевого суду з винесенням нової постанови про закриття провадження у справі відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст.247КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало