КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/435/2021 Постанова винесена суддею Шмигельським Д.І.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Кузьміна Є.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника Кузьміна Є.О. на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні сина, 1995 р.н., не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 31 липня 2020 року в 0 год. 15 хв. по пр. Лісовому, 9 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW 325», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Кузьмін Є.О., вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду зазначеної справи, не надано правової оцінки тим доказам, які надано захисником, внаслідок чого було винесено незаконне рішення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейський вважав, що ОСОБА_1 31.07.2020 року приблизно в 0 год. 15 хв. керував транспортним засобом BMW, держаний номер НОМЕР_3 , з ознаками алкогольного сп`яніння, та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, проте такі твердження поліцейського не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 дійсно відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, так як він автомобілем не керував. Його автомобіль стояв припаркований у дворі в той час, коли до нього підійшов поліцейський, а до цього місця ОСОБА_1 привіз його знайомий ОСОБА_2 , однак поліцейський на це ніяк не реагував та наполягав на проведенні огляду на стан сп`яніння.

Проте такі дії поліцейського не узгоджуються із п. 2.5 Правил дорожнього руху, так як в даній ситуації ОСОБА_1 не був водієм у розумінні п. 1.10 ПДР, тому і вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння були незаконними.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази порушення ОСОБА_1 . ПДР, які стали б підставою для його зупинки поліцейським.

Щодо пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що вони начебто бачили як ОСОБА_1 керував автомобілем, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці свідки були учасниками конфлікту із ОСОБА_1 та є упередженими по відношенню до нього.

Також, згідно наявних в матеріалах справи відеозаписів, вбачається, що сам ОСОБА_5 неодноразово підтверджував той факт, що він не керував транспортним засобом.

Крім того, у протоколі свідком відмови ОСОБА_1 вказаний ОСОБА_6 , а в поясненнях зазначений ОСОБА_7 , що також викликає сумнів у достовірності відомостей, зазначених у протоколі.

Також судом безпідставно не взято до уваги пояснення свідка сторони захисту, який чітко пояснив, що саме він був за кермом автомобіля, а не ОСОБА_1 , при цьому у матеріалах справи немає жодних доказів упередженості свідка, а висновки суду про те, що він начебто давав неправдиві покази та хотів допомогти ОСОБА_1 уникнути покарання, є надуманими.

За таких обставин, при складанні протоколу поліцейським порушені вимоги ст.ст. 251, 256, 258, 266 КУпАП, проте суд першої інстанції не звернув на це увагу та розглянув справу, чим допустив суттєві порушення закону, що потягло за собою винесення незаконного рішення без ретельного з`ясування всіх обставин справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Кузьміна Є.О. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою та свідками, поясненнях свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а також поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими засвідчено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Твердження ж захисника про те, що ОСОБА_1 дійсно відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, так як він автомобілем не керував, оскільки вживав алкоголь, та в той час, коли до нього підійшов поліцейський, його автомобіль стояв припаркований у дворі, куди ОСОБА_1 привіз його знайомий ОСОБА_2 , є безпідставними та спростовуютьсявідеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції надати документи на автомобіль повідомив, що документи знаходяться у колишньої дружини, так як це її машина, а також повідомив, що він разом зі своїм сином приїхав на розборки до чоловіка колишньої дружини, який вибіг до них та кинувся битися, і викликав поліцію, при цьому зазначив, що за кермом був не він, а водій, але хто саме не вказав, а в подальшому вказав на те, що за кермом був ОСОБА_10 , який злякався та втік звідти, але на прохання працівників поліції надати їм номер телефону ОСОБА_10 , відмовився та сказав, що він був водієм, але автомобіль стояв у цьому дворі з вчорашнього дня, та вже на повторне запитання працівників поліції, де ж все таки водій автомобіля, повідомив, що він водій та саме він був за кермом даного автомобіля.

Також посилання ОСОБА_1 на те, що він не керував автомобілем, а ним керував його товариш, спростовуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до яких, 31.07.2020 року в 0 год. 15 хв., на швидкості близько 70 км/год., на територію подвір`я будинку АДРЕСА_2 заїхав автомобіль BMW, д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого був чоловік віком 40-45 років, невисокий на зріст, а разом з ним в автомобілі був неповнолітній хлопець. Вийшовши з автомобіля, цей чоловік, який був з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме у нього була нечітка мова, під час руху він хитався та під час розмови мав сильний запах алкоголю, почав голосно кричати та висловлюватися нецензурною лайкою, чим, порушуючи громадський порядок, розбудив майже всіх мешканців даного будинку, та разом з цим влаштував бійку із раніше незнайомим їм чоловіком, у зв`язку з чим свідком ОСОБА_3 було викликано поліцію. Також вказали, що пізніше від сусідів їм стало відомо, що чоловік, який був за кермом - це ОСОБА_1 , а неповнолітній хлопець, який приїхав разом з ним, його син.

При цьому з пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вбачається, що в автомобілі BMW, д.н.з. НОМЕР_2 , який заїхав на територію подвір`я будинку АДРЕСА_2 , знаходилися інші особи, окрім водія ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина.

Щодо доводів захисника про упередженість свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через те, що вони були учасниками конфлікту із ОСОБА_1 , то вони є малопереконливими, оскільки будь-яких даних про зацікавленість даних свідків по даній справі матеріали адміністративного провадження не містять.

Із зазначених вище підстав суд апеляційної інстанції ставиться критично і до наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідка ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 , який є його товаришем, зателефонував йому та попросив відвезти його разом з сином до колишньої дружини, так як він був у сильному алкогольному сп`яніння і не міг керувати, на що він погодився та, заїхавши за ОСОБА_1 на своєму автомобілі БМВ, який він купив у ОСОБА_1 , вони поїхали за вказаною ОСОБА_1 адресою, по приїзду куди ОСОБА_1 , вийшовши з автомобіля, почав комусь дзвонити, та до них вийшов якийсь чоловік і ОСОБА_1 почав з ним сваритися, після чого він сказав ОСОБА_1 , що йому не потрібні проблеми, так як він приїжджий, тому він відійде та поп`є кави і, забравши ключі від автомобіля, пішов звідти, при цьому документи на автомобіль залишалися в автомобілі на панелі, а коли повертався, то побачив, що там вже була поліція, тому, злякавшись, не став до них підходити, а викликав таксі та поїхав до себе на СТО. Потім, через деякий час, йому подзвонив ОСОБА_1 та сказав, що автомобіль забирають на евакуаторі на штафмайданчик, який він в подальшому звідти і забрав.

Крім того, свідок ОСОБА_2 є знайомим ОСОБА_1 , а тому може бути зацікавленим в результатах розгляду справи на його користь.

А тому такі твердження ОСОБА_1 та його захисника про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а був пасажиром, яким керував саме його знайомий ОСОБА_2 , розцінюються як спосіб захисту та намагання ОСОБА_1 ухилитися від відповідальності за вчинене.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 взагалі не керував транспортним засобом, отже у поліцейських були відсутні підстави для проведення щодо нього огляду на стан сп`яніння, а також щодо недотримання поліцейськими вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, були предметом перевірки в суді першої інстанції та відхилені з посиланням на докази у справі, які суддя місцевого суду обґрунтовано поклав в основу своїх висновків про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Підстав вважати, що поліцейськими були порушені вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у суду апеляційної інстанції також немає, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Стосовно доводів захисника про відсутність в матеріалах справи доказів порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, які б стали підставою для його зупинки поліцейським, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, відповідно до якого, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння.

Та обставина, що у протоколі про адміністративне правопорушення свідком відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння зазначено ОСОБА_6 , в той же час в письмових поясненнях свідок ОСОБА_6 зазначений як ОСОБА_7 , на що звернув увагу захисник в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду як на таке, що викликає сумніви у достовірності відомостей зазначених у протоколі, то це не є підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним та недопустимими доказом, оскільки те, що у протоколі та поясненнях зазначені різні ім`я та ім`я по батькові одного із свідків, може бути зумовлено лише технічною опискою, бо адреса проживання даного свідка у вказаних документах співпадає, і в цілому це жодним чином не спростовує правильності висновків суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, і тому твердження апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Кузьміна Є.О. залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.