БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №751/4207/21
Провадження № 3/730/438/2021
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2021 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Луговця О.А.

з участю секретаря судового засідання - Граб С.О.

прокурора - Ракути В.М

захисника - Лугового О.Є.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни справу за матеріалами, які надійшли від Чернігівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в порядку зміни підсудності з Новозаводського районного суду м. Чернігова, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця с. Воловиця Борзнянського району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта базова вища, одруженого, працюючого на посаді інспектора-чергового СПД №1 ВП №1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, за ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколів про адміністративне правопорушення ВБ-8/2021, ВБ-9/2021 від 10.06.2021р. ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді інспектора сектору контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області, являючись у відповідності до пп.«з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, умисно не повідомив належним чином безпосереднього керівника органу поліції, Національне агентство з питань запобігання корупції про наявність у нього реального конфлікту інтересів та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, який виник 28 грудня 2020 року при виконанні посадових (функціональних) обов`язків по розгляду заяви свого батька ОСОБА_2 щодо продовження терміну дозволу №974525 на зберігання, носіння, використання належної йому зброї та, маючи особисту зацікавленість в результатах проведення перевірки й приватний інтерес по відношенню до близької йому особи, вніс відомості щодо продовження терміну дії дозволу до посвідчення та під особистим ключем до автоматизованої системи АРМОР, фактично надавши матеріали й прийнявши рішення про продовження ОСОБА_2 терміну дії вказаного дозволу № НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.2, 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винним себе у вчиненні зазначених правопорушень не визнав у повному обсязі й пояснив, що обізнаний з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», але його вимог не порушував. Зазначає, що дійсно 28.12.2020 року отримав для виконання з відповідною резолюцією керівника відділу поліції Хилика Ю.О. заяву з усіма необхідними документами свого батька ОСОБА_2 щодо продовження терміну дозволу на зберігання й носіння зброї № НОМЕР_3 , а не дозволу № НОМЕР_2 (стосувався придбання зброї), як то зазначено в адмінпротоколах, зареєстрував її в журналі та після прийняття начальником відділу поліції рішення про продовження терміну дії дозволу на зброю помістив всі документи до особової справи ОСОБА_2 , але жодних дій по підготовці матеріалів для продовження терміну дії вказаного дозволу чи перевірці дотримання правил зберігання зброї ОСОБА_2 не вчиняв, рішення про продовження терміну дії дозволу на зброю своєму батьку не приймав і відповідних відомостей до посвідчення ОСОБА_2 не вносив, оскільки це не входить до його посадових обов`язків, а належить до повноважень керівника органу поліції. Стверджує, що внесення ним під особистим ключем лише відомостей про продовження терміну дії дозволу на зброю стосовно батька до АРМОР було лише реалізацією прийнятого начальником поліції рішення, входило до його функціональних обов`язків та не становило конфлікту інтересів.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, не доведена жодними доказами, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю за відсутності події та складу вказаних адміністративних правопорушень. Також відзначив, що посилання в адмінпротоколах на дозвіл №974525 є безпідставним, оскільки даний дозвіл видавався ОСОБА_2 у 2016 році на придбання зброї, вичерпав свою дію й не міг бути продовжений, тоді як порушення вимог антикорупційного законодавства щодо продовження терміну дозволу на зберігання й носіння зброї №76 ОСОБА_1 у вину не вміняється. Посилається на зібрання працівниками Департаменту внутрішньої безпеки документів дозвільного характеру ОСОБА_2 в непроцесуальний спосіб, що вказує на недопустимість цих доказів. Звертає увагу, що фактичним часом виявлення правопорушень є не 10.06.2021р., як то зазначено в протоколах, а 19.03.2021р. згідно рапортів ст. о/у Чернігівського управління ДВБ НПУ Н.Качури.

Прокурор в судовому засіданні підтримав обвинувачення, викладене в протоколах про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, та просив накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, думку захисника, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленого законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

За змістом положень ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними, достатніми та допустимими доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стандарт доведеності вини поза розумним сумнівом).

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протокол про вилучення речей і документів, а також інші документи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.172-7 КУпАП настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а за ч.2 ст.172-7 КУпАП за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Згідно примітки до ст.172-7 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції»; під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Приписами ст.41 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, зазначені у п.1, пп.«а» п.2 ч.1 ст.3 цього Закону, діють неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

Згідно з абз.8, 12 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. В свою чергу в абз.11 ч.1 ст.1 цього Закону визначено, що приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Отже, згідно диспозицій вказаних норм КУпАП відповідальність за такі правопорушення настає лише за обов`язкової умови наявності у особи реального конфлікту інтересів.

Для реального конфлікту інтересів необхідна наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1/наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2/наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3/наявність повноважень на прийняття рішення; 4/наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

За змістом положень ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані:

1/ вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2/ повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3/ не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4/ вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на час вчинення інкримінованих йому діянь згідно з наказом ГУНП в Чернігівській області від 09.12.2016р. №245 о/с перебував на посаді інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області, в зв`язку з чим у відповідності до положень пп.«з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ст.172-7 КУпАП.

28 грудня 2020 року до Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області надійшла заява від ОСОБА_2 про продовження терміну дії дозволу на належну йому рушницю «Зауер», К-16, № НОМЕР_4 . Цього ж дня дана заява була зареєстрована по дозвільній системі Борзнянського ВП за вх.№352 й на ній керівником відділу поліції ОСОБА_3 зроблена резолюція «т.В.Малий до виконання».

ОСОБА_2 доводиться батьком ОСОБА_1 , що не заперечується останнім у судовому засіданні, хоча в матеріалах справи й відсутній відповідний підтверджуючий правоустановлюючий документ.

Отже, після отримання ОСОБА_1 до виконання вказаної заяви близької йому особи в нього став наявним приватний інтерес щодо забезпечення батьку ОСОБА_2 безперешкодного продовження терміну дії дозволу на зброю. При цьому, даний приватний інтерес ОСОБА_1 міг вступити у суперечність з його службовими повноваженнями, якими він згідно Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992р., функціональних обов`язків, затверджених начальником Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області від 24.06.2020р., був наділений при здійсненні перевірок дотримання порядку зберігання зброї, повноти надання переліку документів, необхідних для продовження терміну дії дозволів, забезпечення формування бази даних «Зареєстрована зброя».

Водночас, відповідно до п.14 функціональних обов`язків ОСОБА_1 повинен був лише приймати від громадян документи щодо видачі дозволів на зброю згідно наказу МВС №622-1998 року та передавати начальнику відділу поліції для розгляду і прийняття рішення.

Згідно пункту 2.4 глави 2 розділу І Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998р. №622 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998р. №637/3077, залежно від виду дозволів, що видаються, вони підписуються відповідно Головою Національної поліції України та його заступниками, начальником Департаменту, до складу якого входить УП ЦОУП, та його заступниками, начальником УП ЦОУП, начальником ГУНП та його заступниками (крім нагородної зброї та боєприпасів до неї), керівником управління, до складу якого входить УП ГУНП, та начальником УП ГУНП; у територіальних підрозділах поліції - начальниками або їх заступниками особисто і скріплюються гербовою печаткою органів Національної поліції або печаткою територіальних підрозділів поліції.

Отже, аналіз зазначеної норми Інструкції та змісту функціональних обов`язків ОСОБА_1 дає підстави для висновку про відсутність у нього службових повноважень на прийняття рішення про видачу чи продовження строку дії дозволу на зброю, оскільки в даному випадку такими правомочностями був наділений керівник Борзнянського ВП ГУНП в Чернігівській області, а саме ОСОБА_3 .

З наданого ОСОБА_1 копії дозволу вбачається, що строк його дії до 01.08.2021р. було продовжено за підписом начальника ВП Ю.Хилика й ніяких доказів того, що ці дії вчинив саме притягуваний працівником Департаменту внутрішньої безпеки всупереч вимог ч.2 ст.251 КУпАП суду не надано.

Також особою, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, всупереч вимог ч.2 ст.251 КУпАП до матеріалів адмінсправи не додано жодних належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 дій по підготовці, збиранню документів для продовження терміну дії дозволу на зброю своєму батьку чи перевірці дотримання правил зберігання зброї ОСОБА_2 . Натомість, долучені матеріали свідчать про те, що вказані дії проводили інспектори поліції Н.Сохань, Ю.Коломійченко.

Оформлення матеріалів особової справи та внесення ОСОБА_1 під особистим ключем-паролем відомостей про продовження терміну дії дозволу на зброю до системи АРМОР стосовно батька було лише реалізацією вже прийнятого начальником поліції відповідного рішення, входило до функціональних обов`язків притягуваного й не становило конфлікту інтересів.

Відтак, ОСОБА_1 при виконанні доручення керівника органу поліції щодо заяви ОСОБА_2 про продовження строку дії дозволу на зброю діяв в умовах потенційного конфлікту інтересів та не приймав жодних юридично значимих дій.

Одночасно суд погоджується з доводами захисника щодо недопустимості долучених працівниками Департаменту внутрішньої безпеки до адмінматеріалів документів дозвільного характеру щодо ОСОБА_2 , оскільки в справі відсутня жодна інформація про джерела отримання цих документів (немає відповідних запитів про надання та супровідних листів про направлення чи вилучення), вказані документи подані в ксерокопіях й не завірені в установленому законом порядку.

Суд також вважає слушними твердження притягуваного та його захисника щодо невідповідності викладеної в адмінпротоколах об`єктивної сторони правопорушень фактичним обставинам справи в частині виду та номеру дозволу, порушення вимог антикорупційного законодавства щодо продовження терміну якого вміняється у вину ОСОБА_1 .

Так, згідно адмінпротоколів це дозвіл №974525, тоді як за заявою ОСОБА_2 від 28.12.2020р. йому було продовжено строк дії дозволу на зберігання й носіння зброї № НОМЕР_3 , що підтверджується копією відповідного посвідчення, й не притягуваним, а начальником ВП Ю.Хиликом. Натомість дозвіл № НОМЕР_2 був виданий 18.05.2016р. ОСОБА_2 за його заявою від 17.05.2016р. лише на придбання гладкоствольної мисливської рушниці, яку ОСОБА_2 придбав (марки «Зауер») та просив зареєструвати згідно заяви від 28.07.2016р., що підтверджується копіями відповідних заяв та корінця дозволу.

Разом з тим, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наведений висновок узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Малофєєва проти Росії», рішення від 30.05.2013р.; «Карелін проти Росії», рішення від 20.09.2016р.).

Оскільки виявлення інкримінованих ОСОБА_1 правопорушень, пов`язаних з корупцією, зафіксовано в формі протоколів, які складено 10 червня 2021 року, й саме в цих процесуальних документах уповноваженою особою органу ДВБ НПУ була надана оцінка зібраним доказам в їх сукупності, то визначений ст.38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення не сплив, в зв`язку з чим суд відхиляє твердження сторони захисту в цій частині.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже враховуючи викладені обставини, суд вважає, що складені стосовно ОСОБА_1 протоколи про адміністративне правопорушення, як акти обвинувачення, не можуть бути достатніми та беззаперечними доказами вчинення притягуваним правопорушень, оскільки містять лише суб`єктивну оцінку уповноваженою на складання протоколу особою встановлених ним певних обставин, які мають бути підтверджені передбаченими ч.1 ст.251 КУпАП доказами, але які в матеріалах адміністративної справи відсутні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, виходячи з принципів верховенства права та презумпції невинуватості, визначених ст.8, 62 Конституції України, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що з огляду на «стандарт доведення вини поза розумним сумнівом» ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Оскільки за наслідками розгляду справи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 не накладається, то відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір стягненню з нього не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобігання корупції», ст.7, 9, 36, 38, 40-1, 172-7, 245, 247, 251, 252, 268, 276, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу даних адміністративних правопорушень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.294 КУпАП.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець