Справа № 464/3332/21 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 33/811/1467/21 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Поронюка І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 30 квітня 2021 року о 14:31 год. у м. Львові на вул. Хуторівка, 28а керував автомобілем марки «Ford Focus», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (вузькі зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що фіксувалося на нагрудний відеореєстратор 1340, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року та провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що він неодноразово пояснював працівникам поліції, що не перебуває у стані наркотичного сп`яніння, сказав, що може здати кров на аналіз, на що працівник поліції сказав йому, що здача крові не передбачена, є можливість пройти тест приладом Sniper. Вказаний тест проходити не хотів, оскільки знав, що даний прилад може показати наявність стану сп`яніння у разі відсутності такого.

Зазначає, що йому не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, поліцейськими не було складено направлення для проходження огляду на стан сп`яніння до медичного закладу, а тому, фактично, він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі.

Вважає, що дії працівників поліції свідчать про їх упереджене ставлення, адже вони одразу сказали, що йому доведеться їхати до закладу охорони здоров`я та не провели жодного огляду, в тому числі з використанням технічних засобів. Відсутність у працівників поліції засобів для огляду водіїв на предмет наркотичного сп`яніння на місці зупинки не дає підстав не виконувати ст. 266 КУпАП та вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Крім того, покликається на те, що у працівників поліції були відсутні об`єктивні підстави для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. Також йому не сказали у якому медичному закладі має проводитись огляд на стан сп`яніння.

Зазначає, що формулювання його дій у форматі «від проходження огляду у встановленому законом порядку водій відмовився» не відображає ознак складу адміністративного правопорушення та дій водія щодо відмови від проведення огляду на стан сп`яніння і є вираженням суб`єктивної думки поліцейського.

Також вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складено без залучення свідків, що є грубим порушенням вимог чинного законодавства, однак наведене залишилось поза увагою судді суду першої інстанції.

Крім того, вважає, що за викладених вище обставин доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можна вважати такою, що доведена «поза розумним сумнівом».

У судовому засіданні представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвокат Поронюк І.Б. підтримав вимоги апеляційної скарги та просив таку задовольнити. Зазначив, що не заперечує проти розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 у відсутності останнього.

З огляду на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином про час та місце проведення судового засідання, у таке не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, а також беручи до уваги позицію його представника, апеляційний суд дійшов до висновку про можливість проведення апеляційного розгляду у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення адвоката Поронюка І.Б., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, з`ясував позицію представника ОСОБА_2 , зокрема і в частині ставлення останнього до інкримінованого йому правопорушення, та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як слідує з положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі - Інструкція №1452/735), така містить два можливі варіанти проведення огляду на стан сп`яніння: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

При цьому як для проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, так і для проведення огляду лікарем закладу охорони здоров`я, необхідні відповідні передумови.

Зокрема, пунктом 12 Інструкції №1452/735 визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з вимогами п. 3, 4 зазначеної Інструкції ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), тобто порушення координації рухів , порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи,мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №197577 від 30 квітня 2021 року, у ОСОБА_1 виявлено наступні ознаки наркотичного сп`яніння: вузькі зіниці очей, що не реагують на світло, неприродня блідість, тремтіння пальців рук.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак останній від проходження такого огляду відмовився, відтак твердження апелянта про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння не ґрунтуються на матеріалах справи.

Тобто, відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Покликання ОСОБА_1 на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено у відсутності свідків, до уваги апеляційним судом не береться, оскільки ст. 254 КУпАП, якою передбачено порядок складення протоколу про адміністративне правопорушення, такої вимоги не містить.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що під час висловлення поліцейським вимоги ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та відмови останнього від проходження такого огляду поліцейським застосовувались спеціальні технічні засоби відеозапису, сам відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, а тому у поліцейського був відсутній обов`язок щодо залучення свідків. Таким чином вимоги, встановлені ч. 2 ст. 266 КУпАП, працівниками поліції було дотримано.

Стосовно покликання апелянта на відсутність у матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, то відповідно до п. 8 Інструкції №1452/735 форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

З аналізу норм вказаної Інструкції вбачається, що скерування особи до медичного закладу з метою проведення огляду на стан сп`яніння оформляється працівником поліції направленням за встановленою формою, водночас вказаною інструкцією не передбачено, що таке направлення долучається до матеріалів справи, чим спростовується твердження апеляційної скарги в цій частині.

Оскільки ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, тому в матеріалах справи відсутні дані щодо його направлення до медичного закладу, окрім цього таке направлення надається не водієві, а медичному закладу в разі доставляння водія туди на огляд.

Аргументи апелянта про те, що працівники поліції поводились упереджено, оскільки не запропонували йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, до уваги не беруться, оскільки у випадку наявності підстав вважати, що особа перебуває у стані наркотичного сп`яніння, огляд особи проводиться лише у лікарем у медичному закладі. Вказана законодавча норма має імперативний характер та не залежить від волі поліцейських. Будь-яких проявів упередженого ставлення працівників поліції до ОСОБА_1 під час висловлення йому вимоги пройти огляд на стан сп`яніння матеріали справи, в тому числі й наявний відеозапис з камер спостереження патрульних, не містять. Не надані такі ОСОБА_1 і під час розгляду справи апеляційним судом.

Покликання на те, що у працівників поліції були відсутні об`єктивні підстави для скерування його на проходження огляду не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до вимог п. 2 розділу Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Таким чином, необхідність проведення огляду на стан сп`яніння визначається поліцейським, що здійснює свої повноваження, та не залежить від суб`єктивного сприйняття особи, якій висловлена вимога пройти такий огляд.

Стосовно зазначення апелянтом, що він хотів здати на аналіз кров, а не користуватись приладом Sniper, слід зауважити наступне. Пунктами 2, 12, 13 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 визначено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Таким чином, відбір крові на аналіз здійснюється лише у певних випадках. У всякому разі, огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться лікарем медичного закладу, у який доставлений водій транспортного засобу, та лише він може визначити підставність відбору того чи іншого біологічного середовища.

Поміж тим, як уже зазначалося, водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на визначення стану сп`яніння, хоча працівником поліції йому було роз`яснено наслідки такої відмови, а тому зазначені доводи є безпідставними.

Статтею 256 КУпАП встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, у такому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Наявний у матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії АА №197577 від 30 квітня 2021 року (а.с.1) відповідає зазначеним вище вимогам, у ньому містяться усі необхідні відомості, відтак покликання апелянта про невідповідність протоколу вимогам закону не заслуговують на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк