ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/130/21 Справа № 189/1204/20 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко І. В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за участю:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

адвоката - Борульника А.В.,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один ) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок на користь держави.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 482634 від 10.10.2020 року, згідно якого 10.10.2020 року о 21 год. 50 хв., водій ОСОБА_1 , в смт. Покровське по вул. Пушкіна, керував автомобілем CHERY KIMO, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна річ, порушення координації. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_1 зазначив, що йому не було вчасно надіслано копію постанови суду. З постановою суду він ознайомився 10.12.2020 року, після її оприлюднення в Єдиному реєстрі судових рішень, а копію було отримано моїм представником лише 18.12.2020 року.

Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі обставини справи.

Так, на думку апелянта, протокол було складено з грубим порушенням вимог закону.

Апелянт не погоджується з висновками суду, що він належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, оскільки насправді він не отримував ніяких повісток.

Зазначає, що з середини листопада знаходився в м. Покровськ Донецької області за місцем реєстрації, тому не міг з`явитися в судове засідання. Ці порушення не є суто формальними. Такий розгляд справи позбавив можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, дати пояснення, подати докази, заявити клопотання про допит свідків, тобто було порушено гарантоване Конституцією України право на захист.

Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання його захисника про виклик свідків.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції зобов`язаний встановити та перевірити відомості про особу, яка керує транспортним засобом. Для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд мав перевірити відомості про особу, стосовно якої розглядалась справа про адміністративне правопорушення.

В оскаржуваній постанові зазначенні наступні відомості про особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, непрацюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, ні працівником поліції, ні суддею суду першої інстанції не перевірені належним чином відомості про особу, щодо якої був складений протокол про адміністративне правопорушення та яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Документи які є в матеріалах справи взагалі не досліджувались, і тому абсолютно не зрозуміло яким чином Покровська ОТЕ в наданій характеристиці вказує, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначив, що будь-які відеозаписи взагалі відсутні. Крім того, за протоколом неможливо встановити місце скоєння адміністративного правопорушення, адже в ньому тільки вказана назва вулиці в смт. Покровське, і більш ніяких точних ознак місця вчинення (чи виявлення) правопорушення немає.

Таким чином, відсутні обов`язкові елементи складу правопорушення (суб`єкт правопорушення, місце скоєння правопорушення).

Викладені обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки справу було розглянуто без його участі, його не було повідомлено про час та місце розгляду справи належним чином, поштові конверти, які надсилалась на адресу, зазначену у протоколі, взагалі відсутні.

Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 , його адвокат Борульник А.В. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Дослідивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та, вважаю за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягаю задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 12 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 482634 від 10.10.2020 року, письмових пояснень свідків, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_2 водій ОСОБА_1 від підпису у протоколі та від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. Додав, що водій мав ознаки алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно. (а.с. 4).

У відповідності з наданими поясненнями свідка ОСОБА_3 водій ОСОБА_1 від підпису у протоколі та від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. (а.с.3).

Сукупність вищевказаних доказів та пояснення свідків, засвідчують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Покази свідків повністю узгоджуються між собою та сумнівів в апеляційному суді не викликають.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Відповідно до абз. 2 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року №14, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про відсутність відеозапису з камери патрульного автомобіля та нагрудних камер працівників поліції не може слугувати безумовною підставою для звільнення водія від відповідальності. Так, лише на підставі відеоматеріалів суд не має змоги встановити чи перебувала особа у стані алкогольного сп`яніння.

Учасники процесу мають користуватися правами добросовісно та нарівні зі стороною обвинувачення подавати докази на підтвердження своєї невинуватості, зокрема висновок з медичного центру датований тією самою датою, пояснення свідків, тощо.

Таким чином, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У відповідності до п. п. 1, 6, 7 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції`огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з наявних доказів по справі, ОСОБА_1 взагалі відмовився від проходження медичного огляду з метою встановлення факту сп`яніння, що не дало змоги поліцейському провести огляд на стан сп`яніння чи направити останнього до медичного закладу для проходження такого огляду.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Вивчаючи зібрані докази по справі в своїй сукупності суд прийшов до висновку, що зібрані у справі докази є вагомим, чіткі та узгоджені між собою, а тому в даному конкретному випадку можна констатувати факт того, що вина ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена в ході розгляду справи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 3, 4 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зазначено, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, відеоматеріалами та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на її ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, оцінивши зібрані у справі докази та давши їм належну оцінку, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_1 дійсно порушив п. 2.5 ПДР України та його дії містять склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В

Клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року, - задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року, - залишити без задоволення.

Постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року, - залишити без змін.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко