Справа № 521/393/21
Провадження № 3/521/1546/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Коблової О.Д.,

за участю секретаря Сергеєвої Ю.Ю.,

представника Одеської митниці Держмитслужби Євдокімова Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі справу, що надійшла з Одеської митниці Держмитслужби за протоколами складеними відносно громадянина ОАЕ ОСОБА_1 , паспорт № НОМЕР_1 дійсний до 06.05.2022, директор компанії «SUNACCORN F.Z.E.», про порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшли протоколи №1195/50000/20, 1199/50000/20 та 1202/50000/20, 1203/50000/20, 1204/50000/20, 1205/50000/20, 1206/50000/20 від 23.11.2020, 25.11.2020 та 27.11.2020про порушення митних правил з відповідними матеріалами, у відношенні громадянина ОАЕ ОСОБА_1 , за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

З вищезазначених протоколів про порушення митних правил вбачається, що 12.11.2020 одержувачем/декларантом ТОВ «БУДПАРТНЕР ЛТД», в особі ОСОБА_2 , з метою ввезення товарів на митну територію України, забезпечення їх доставки до митного органу призначення та митного оформлення товарів, підготовлені та подані до Одеської митниці Держмитслужби в електронному вигляді наступні МД типу «ІМ 40 ЕЕ»:

- № UA500000/2020/920744 разом з інвойсом № 5093 від 25.09.2020;

- № UA500150/2020/209372 разом з інвойсом № 3536 від 26.09.2020;

- № UA500000/2020/920745 разом з інвойсом № 8940 від 01.10.2020;

- № UA500150/2020/209371 разом з інвойсом № 6058 від 20.09.2020;

- № UA500150/2020/209373 разом з інвойсом № 0256 від 29.09.2020;

- № UA500150/2020/209378 разом з інвойсом № 2057 від 17.09.2020;

- № UA500150/2020/209377 разом з інвойсом № 8760 від 13.09.2020.

В зазначених митних деклараціях та поданих документах було заявлено 53 найменувань товарів в асортименті.

В ході проведеного 20.11.2020 митного огляду, здійснення митного контролю вантажу, а також порівнянням даних, які містяться в поданих разом з МД товаросупровідних документах та додатково поданих інвойсах, встановлено невідповідність фактично наявних товарів у контейнерах №№HASU4075093, MEDU4273536, HMCU9148940, TGHU6076058, GLDU7720256, TGBU8602057, НОМЕР_2 даним, заявленим у митних деклараціях та товаросупровідних документах.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову гра справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 № 8 (зі змінами): «переміщення предметів із приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон України, у т.ч. шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи таких, що містять неправдиві дані»

Згідно з п. 6 цієї Постанови Пленуму, необхідно враховувати, що підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.

Документами, що містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку перемішуються, не відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств

Посадова особа підприємства - керівник та інші працівники підприємства (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за виконання вимог, встановлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України з питань митної справи.

Пунктом 3 ст.65 Господарського кодексу України передбачено, що для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами (п. 5 зазначеної статті).

Таким чином, ОСОБА_3 , як директором компанії «SUNACCORN F.Z.E» були вчинені дії, спрямовані на переміщення товарів через митний корд України з приховуванням від митного контролю шляхом надання попередньої митної декларації № UA500000/2020/920744 та інвойсів №№ 5093, 3536, 8940, 6058, 0256, 2057, 8760, як підстави для переміщення товарів, що містять неправдиві дані стосовно наявності, найменування, кількості, ваги та вартості товарів, у зв`язку з чим відносно нього складено протоколи про порушення митних правил №№1195/50000/20, 1199/50000/20 та 1202-1206/50000/20 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

У судовому засіданні ОСОБА_4 участі не приймав, однак повідомив про розгляд справи без його участі. Крім цього, ОСОБА_3 надано заперечення до зазначених протоколів, в яких викладені пояснення по суті справ, та відповідно до яких просив провадження по справах закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративних правопорушень.

Представник митниці у судовому засіданні вважав, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 , винний у вчиненні адміністративних правопорушень, його вина підтверджується зібраними у справах доказами, і тому необхідно притягнути його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України та застосувати до нього стягнення відповідно до санкції вказаної статті.

Дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, оцінивши в сукупності зібрані докази, вислухавши думку учасників процесу, суд не знаходить достатніх підстав для визнання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винною у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, та виходить з наступного.

Встановлено, що у листопаді 2020 року, для переміщення товарів на митну територію України, доставлення їх під митним контролем із пункту пропуску на державному кордоні до відповідного підрозділу призначення, де мало бути здійснено оформлення товарів в режимі імпорт, до Одеської митниці Держмитслужби, декларантом ТОВ «БУДПАРТНЕР ЛТД» ОСОБА_2 (агент з митного оформлення) подано попередні митні декларації №№UA500000/2020/920744, UA500150/2020/209372, UA500000/2020/920745, UA500150/2020/209371, UA500150/2020/209373, UA500150/2020/209378, UA500150/2020/209377.

Товари надійшли у контейнерах №№HASU4075093, MEDU4273536, HMCU9148940, TGHU6076058, GLDU7720256, TGBU8602057, ZCSU8588760 на підставі зовнішньоекономічного контракту № SB-1708 від 17.08.2020, укладеного між нашою компанією «SUNACCORN F.Z.E» ( ОСОБА_5 ) та ТОВ «БУДПАРТНЕР ЛТД» (Україна), відповідно до пунктів 1.1. - 1.3., 2.1. та 3.1. якого Продавець продає, а Покупець купляє товари, згідно з інвойсами, в яких фіксується кількість, асортимент, якість та вартість товарів, згідно з інвойсами до зазначеного Контракту, які є його невід`ємною частиною.

ОСОБА_2 є працівником ТОВ «БУДПАРТНЕР ЛТД», тому при заповненні попередніх митних декларації міг користуватись відомостями із товаросупровідних та комерційних документів (до того ж на цьому етапі законодавчо не можливо проведення фізичного огляду), які отримані від нашої компанії («SUNACCORN F.Z.E»), як продавця товарів.

Статтею 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення це виконання митних формальностей (тобто сукупності дій, що підлягають виконанню відповідними особами і митними органами з метою дотримання вимог законодавства України з питань митної справи) необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; випуск товарів - це надання митним органом права на користування та/або розпорядження товарами, щодо яких здійснюється митне оформлення, відповідно до заявленої мети (стаття 4 МК України).

Відповідно до вимог ст. 259 МК України, попередня митна декларація подається до ввезення в Україну товарів, транспортних засобів комерційного призначення (у тому числі з метою транзиту) або після їх ввезення, якщо ці товари, транспортні засоби перебувають на території пункту пропуску через державний кордон України, а також подається декларантом або уповноваженою ним особою митному органу, в зоні діяльності якого товари будуть пред`явлені для митного оформлення, з метою проведення аналізу ризиків та прискорення виконання митних формальностей.

Згідно з Класифікатором митних декларацій, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» (далі наказ Мінфіну № 1011), митна декларація типу «ІМ 40 ЕЕ» - попередня митна декларація з обсягом даних, необхідним для пропуску товарів через митний кордон України та доставлення до митного органу призначення.

Тобто, у разі ввезення товарів на митну територію України декларант або уповноважена ним особа попередньо повідомляють митний орган, у зоні діяльності якого товари будуть пред`явлені для митного оформлення, про намір ввезти ці товари.

В подальшому, з метою випуску вказаних товарів у вільний обіг на митну територію України до митного органу призначення у визначених ч. 13 ст. 259 МК України випадках, подається додаткова декларація до попередньої митної декларації типу «ІМ 40 ДЕ», при цьому декларантом або уповноваженою ним особою перед подачею митної декларації можуть бути реалізовані права, передбачені ст. 266 МК України, у тому числі і на проведення фізичного огляду товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

Митна декларація типу «ІМ 40 ДЕ», це додаткова декларація до попередньої митної декларації (наказ Мінфіну № 1011), яка подається до відповідного митного органу, яким була оформлена відповідна попередня митна декларація.

Митна декларація типу «ІМ 40 ЕЕ» разом із митною декларацією типу «ІМ 40 ДЕ» становлять митну декларацію, заповнену в звичайному порядку.

Під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим.

Оформлення митним органом митної декларації, заповненої у звичайному порядку, є випуском товарів у заявлений митний режим (ч. 1 ст. 258 МК України).

Таким чином, на підставі вищевикладеного та самих матеріалів справ, в даному випадку попередні митні декларації типу «ІМ 40 ЕЕ» №№ UA500000/2020/920744, UA500150/2020/209372, UA500000/2020/920745, UA500150/2020/209371, UA500150/2020/209373, UA500150/2020/209378, UA500150/2020/209377, використовувались для ввезення товарів на митну територію України та забезпечення їх доставки під митним контролем до підрозділу призначення Одеської митниці Держмитслужби.

Для випуску товарів у вільний обіг, до митного органу призначення декларант (уповноважена особа) повинен подати додаткову митну декларацію («ІМ 40 ДЕ»), без оформлення якої неможливо сплатити митні платежі, товар не вважається оформленим у вільне використання та не може бути виданий одержувачу. Саме на цьому етапі можливо проведення декларантом (уповноваженою особою) фізичного огляду товарів з метою перевірки їх відповідності опису, зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

Таким чином, попередні митні декларації використовується як документ контролю доставки товарів, по прибуттю товару до місця призначення, декларант (уповноважена особа) подає додаткову митну декларацію типу «ІМ 40 ДЕ», в якій товар декларується у повному обсязі, та за якою нараховуються і сплачуються митні платежі за ввезення товару.

Тобто, визначений законодавством статус попередньої митної декларації (тип «ЕЕ») не тотожний митній декларації, заповненій у звичайному порядку (ч.ч. 13,14 ст. 259 МК України) з достатнім обсягом відомостей для завершення митного оформлення у заявлений митний режим, а є лише повідомленням про намір ввезти товари на митну територію України.

Суд вважає, що впротоколах про порушення митних правил №№1195/50000/20, 1199/50000/20 та 1202-1206/50000/20 посадовою особою митниці хибно зроблено посилання на законодавчі акти та перекручено їх зміст.

Законодавством передбачений такий документ як «попередня митна декларація з обсягом даних, необхідним для випуску товарів у митний режим», але згідно з наказом Мінфіну № 1011 цей документ класифікується як декларація типу «ІМ ЕА».

Однак, у випадку, за яким складено протоколи про порушення митних правил №№ 1195/50000/20, 1199/50000/20 та 1202-1206/50000/20), товар переміщувався за попередніми митними деклараціями «ІМ ЕЕ». За цими деклараціями у будь-якому випадку митне оформлення в режимі імпорт (випуск у вільний обіг) не може бути проведено, оскільки необхідно подання додаткових декларацій, тільки після митного оформлення яких одержувач вправі розпоряджатись/користуватись товаром згідно із заявленою метою.

Відповідно до вимог ст.265 МК України декларантами мають право виступати:

1) при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму щодо товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір;

2) в інших випадках - особа, яка відповідно до законодавства України має право вчиняти щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення юридично значущі дії від свого імені.

Декларантами можуть бути тільки резиденти, крім випадків переміщення через митний кордон України.

Митним кодексом України чітко визначені обов`язки, права та відповідальність декларанта та уповноваженої ним особи, які закріплені статтею 266 цього Кодексу. Декларант зобов`язаний:

1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;

2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення;

3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;

4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу;

5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

З матеріалів справ про порушення митних правил №№ 1195/50000/20, 1199/50000/20 та 1202-1206/50000/20 вбачається, що під час подання митному органу, як митної декларації типу «ІМ40ЕЕ» № UA500000/2020/920744, а також інвойсів №№ 5093, 3536, 8940, 6058, 0256, 2057 та 8760, як підстави для переміщення товарів, які містять неправдиві відомості щодо найменування, наявності, кількості, ваги та вартості товарів, відповідальною особою за це визначено ОСОБА_6 , як директора продавця товарів компанії «SUNACCORN F.Z.E», а не посадову особу декларанта ТОВ «БУДПАРТНЕР ЛТД».

Проаналізувавши надані матеріали справ та наявні докази судом встановлено, що ОСОБА_4 жодних документів, таких як митні декларації та інвойси, з метою пропуску та доставлення до відповідного підрозділу призначення, а також подальшого митного оформлення товарів для випуску у вільний обіг, до Одеської митниці Держмитслужби не подавав та жодних дій з цього приводу не вчиняв. Компанія «SUNACCORN F.Z.E», в особі ОСОБА_6 , як директора, не виступає декларантом товарів, які прямували у контейнерах №№ HASU4075093, MEDU4273536, HMCU9148940, TGHU6076058, GLDU7720256, TGBU8602057, ZCSU8588760.

Вказані факти підтверджено самими матеріалами справи, оскільки як зазначено в протоколах вищевказані МД та інвойси до них подано декларантом одержувача товарів ТОВ «БУДПАРТНЕР ЛТД» ОСОБА_2 .

Отже, працівниками митниці безпідставно зроблено висновок та надано неправильну кваліфікацію діям ОСОБА_6 , що встановлено під час розгляду справ, виходячи з наступного.

Статтею 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений МК України та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України,пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів Митним кодексом чи іншими законами України, і за які МК України передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст. 487 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним,- відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення, що включає в себе об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Отже, підставою для складання протоколу про порушення митних правил є наявність усіх елементів складу правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак свідчить про відсутність складу в цілому.

Відповідно до ст. 483 МК України відповідальність наступає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості.

Об`єктивною стороною цього правопорушення є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, розуміється активна поведінка (вчинок) особи. Переміщення предметів із приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон різними шляхами, зокрема, з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України або вивезти за межі території України з порушенням встановленого порядку. Обов`язковою кваліфікуючою ознакою складу даного адміністративного правопорушення є умисел на його вчинення.

Зі змісту протоколів про порушення митних правил №№ 1195/50000/20, 1199/50000/20 та 1202-1206/50000/20 вбачається, що директором компанії «SUNACCORN F.Z.E» ОСОБА_3 вчинено дії, спрямовані на переміщення товарів з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митним органам МД № UA500000/2020/920744 та необхідних для переміщення товарів інвойсів №№ 5093, 3536, 8940, 6058, 0256, 2057 та 8760, що містять неправдиві відомості.

Однак, доказів того, що ОСОБА_3 подавались будь-які документи до митниці для здійснення митного оформлення товарів у контейнерах №№ HASU4075093, MEDU4273536, HMCU9148940, TGHU6076058, GLDU7720256, TGBU8602057, ZCSU8588760, а також того, що він, як директор компанії-нерезидента «SUNACCORN F.Z.E», відповідає і зобов`язаний забезпечувати виконання вимог, встановлених законодавством з питань митної справи в Україні, матеріали справи не містять та суду не надано.

Порушення митних правил за ч.1 ст. 483 МК України передбачає вчинення конкретною фізичною особою перелічених активних дій, спрямованих на приховування від митного контролю.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 «У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 141 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху)» конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1,3, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У пункті 4.1 вищевказаного Рішення, Конституційний Суд України визначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Визначення ОСОБА_6 в якості суб`єкта відповідальності тільки у зв`язку з тим, що він є директором компанії-продавця «SUNACCORN F.Z.E», для документування адміністративних правопорушень, юридична відповідальність за яке носить виключно індивідуальний характер, є безпідставним.

Компанія «SUNACCORN F.Z.E» на звернення ТОВ «БУДПАРТНЕР ЛТД» направляла листи з підтвердженням про допущені помилки у інвойсах №№ 5093, 3536, 8940, 6058, 0256, 2057, 8760 та використання скорегованих інвойсів, які в свою чергу подавались ТОВ «БУДПАРТНЕР ЛТД» до Одеської митниці Держмитслужби, з метою недопущення порушень митного законодавства, анулювання вказаних МД та подання нових. Однак, митницею зазначені звернення проігноровано та після цього складено протоколи про порушення митних правил, в яких ОСОБА_6 неправомірно визначено суб`єктом відповідальності.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Україна 17 липня 1997 року ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав і основоположних свобод», а також Протоколи 1,2,4,7,11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (VastbergataxiAktiebolagandVulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Аналогічну правову позицію визначив Постановою від 31.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 760/10803/15-а (адміністративне провадження № К/9901/19074/18): один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від09.06.98року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вищевикладені обставини свідчать про відсутність у діях ОСОБА_6 - особи, яка притягується до відповідальності, події та складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

На підставі ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 527 МК України, у справі про порушення митних правил суд (суддя), що розглядає справу, виносить, зокрема, постанову про закриття провадження у справі.

Як вказано у ст. 283 КУпАП, постанова по справі повинна містити вирішене питання про вилучені речі і документи, отже, у зв`язку з закриттям провадження по справі, товар, вилучений митними органами відповідно до протоколів, підлягає поверненню його власнику або уповноваженій ним особі у встановленому законом порядку, після сплати всіх необхідних зборів, податків та платежів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст.257, 259, 265, 458, 483, 487, 527, 528, 529 МК України, ч.1 п.1 ст. 247, ст.ст.9, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження по справах про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОАЕ ОСОБА_1 - закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.

Товари, вилучені протоколами про порушення митних правил 1195/50000/20, 1199/50000/20 та 1202/50000/20, 1203/50000/20, 1204/50000/20, 1205/50000/20, 1206/50000/20 від 23.11.2020, 25.11.2020 та 27.11.2020, повернути власнику/імпортеру товарів, згідно з контрактом та інвойсами - ТОВ «БУДПАРТНЕР ЛТД» або уповноваженій особі в установленому законом порядку, після сплати всіх необхідних митних платежів.

Постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.Д. Коблова