Справа № 617/1934/21
Провадження № 3/617/564/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року Вовчанський районний суд Харківської області у складі судді Глоби М.М.,
за участю захисника Ворони С.В.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Вовчанську Харківської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Ківшарівка, Куп`янського району Харківської області, громадянина України, освіта вища, працюючого молодшим інспектором прикордонної служби 2 категорії дозиметристом 2 групи відділення інспекторів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 ), розлученого, раніше протягом року до адміністративного стягнення не піддавався, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:

24.11.2021 року до Вовчанського районного суду Харківської області надійшов матеріал, який містить протокол про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 111774 від 23.11.2021 року, відповідно до якого 13.11.2021 року головний сержант ОСОБА_1 допустив недбале ставлення до служби, яке виразилось у несвоєчасному повідомленні начальника підрозділу про звернення за медичною допомогою. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 12, 14, 16 Дисциплінарного статуту ЗС України, тобто вчинив адміністративне військове правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, скоєне в умовах особливого періоду.

ОСОБА_1 під час розгляду справи свою провину заперечив, зазначивши, що він проходить службу у ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 ). В період з 13.11.2021 року по 22.11.2021 року він перебував на лікарняному. Свого безпосереднього керівника він повідомив про перебування на лікарняному 15.11.2021 року, оскільки Дисциплінарний статут ЗС України не визначає час, коли він повинен повідомити про хворобу. В той час, коли він 23.11.2021 року з`явився до ВСП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щоб передати лікарняний, відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення. Крім того вказав, що начальник ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є фактично командиром підрозділу, а не командиром військової частини, де він проходить службу, а тому він не має повноважень складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Просив закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності; при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання таких доказів покладено на осіб, уповноважених на складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому, у справі про адміністративне правопорушення протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою справи про адміністративне правопорушення, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Адміністративна відповідальність згідно диспозиції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП настає у разі недбалого ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду, тобто диспозиція даної норми закону є бланкетною та відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки особи щодо військової служби, до виконання яких вона недбало ставилась.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 111774 від 23.11.2021 року, ОСОБА_1 ставиться в провину порушення вимог ст. ст. 12, 14, 16 Дисциплінарного статуту ЗС України.

Разом з тим, відповідно до вимог Дисциплінарного статуту ЗС України:

Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, керівники державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Голова Служби зовнішньої розвідки України, Голова Служби безпеки України, Голова Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, командувач Національної гвардії України, Голова Державної прикордонної служби України, Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, начальник Управління державної охорони України, керівники інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються дисциплінарною владою в повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.

Міністр внутрішніх справ України також має право нагороджувати відомчими заохочувальними відзнаками Міністерства внутрішніх справ України військовослужбовців Державної прикордонної служби України.

Заступники Міністра оборони України, командувачі видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, заступники керівників державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються стосовно підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача виду Збройних Сил України.

Керівники (начальники) регіональних (територіальних) органів і регіональних (територіальних) органів управління військових формувань, утворених відповідно до законів України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються стосовно підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування.

Керівники (начальники) структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України, головних органів військового управління інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, начальники функціональних підрозділів Центрального управління Служби безпеки України із статусом головного управління і вище, начальники регіональних органів Служби безпеки України користуються стосовно підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командира корпусу (ст. 12 Дисциплінарного статуту ЗС України);

За мужність і відвагу, проявлені під час виконання військового обов`язку, зразкове управління військами, високі показники в бойовій підготовці, оволодінні військовою технікою та озброєнням, інші заслуги перед Вітчизною, Збройними Силами України начальники від командира полку (командира корабля 1 рангу), командири, які мають рівні з ними права та вищі, командири окремих батальйонів (кораблів 2 рангу), а також командири окремих військових частин, які користуються відповідно до статті 8 цього Статуту дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), мають право висувати підлеглих військовослужбовців для відзначення державними нагородами України (ст. 14 Дисциплінарного статуту ЗС України);

Командир відділення, головний сержант (заступник командира) взводу мають право застосовувати заохочення, передбачені пп. «а» та «б» ст. 15 цього Статуту (ст. 16 Дисциплінарного статуту ЗС України).

Аналізуючи зміст вказаних норм Дисциплінарного статуту ЗС України, суд приходить до висновку щодо відсутності в них передбаченого обов`язку військової службової особи повідомляти про захворювання та звернення за медичною допомогою.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений начальником ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Харківського прикордонного загону також не містить посилання на акт, який-би передбачав алгоритм дій ОСОБА_1 при зверненні за медичною допомогою.

Крім того, згідно вимог ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються районними судами протоколи про правопорушення за ст. 172-15 КУпАП мають право складати: 1) уповноважені на те посадові особи органів управління ВСП у ЗСУ; 2) прокурор; 3) командири військових частин, командири підрозділів, які уповноважені на те командирами військових частин.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 111774 вбачається, що він складений начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 , проте в матеріалах справи відсутні будь-які дані про надання останньому, як командиру підрозділу таких повноважень керівником ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 ).

Також, відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, серед іншого, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, що не було дотримано у протоколі щодо ОСОБА_1 , що фактично унеможливлює встановити в суді місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

З огляду на викладене та оцінюючи доказ у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 111774 від 23.11.2021 року складений без дотримання вимог закону, оскільки він не містить даних про час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а у матеріалах справи відсутні відомості про уповноваження керівником ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 ) начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 на складання встановлених у п. 14 ч. 1 ст. 255 КУпАП протоколів про адміністративні правопорушення.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, матеріали справи не містять.

Крім того, суд звертає увагу, що інші наявні в матеріалах справи докази не можуть свідчити про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки такі докази лише доповнюють зміст протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерел права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права із за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксера де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а також, що порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаними Конвенцією про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстроковим судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15, провадження в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 283-284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Постанова судді протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Вовчанський районний суд Харківської області.

Суддя -