Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2217/21 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія ч. 1 ст. 172-6 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Кусковської Т.А., особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , захисника Реуса Д.С., прокурора Зозулі Л.К. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

в с т а н о в и в :

Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Відповідно до постанови, 07.04.2021 року близько 14 год. 28 хв. ОСОБА_1 , звільнений з 29.01.2021 року наказом ГУНП в Житомирській області №36 о/с від 28.01.2021 року з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, колишній працівник поліції ОСОБА_1 , декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, повинен був подати до 23 год. 59 хв. 26.02.2021 року.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 лише 07.04.2021 року близько 14 год. 28 хв. подав декларацію «перед звільненням».

Відповідно до послідовності користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 10.06.2021 року, які вчинив ОСОБА_1 протягом 2021 року: вхід та робота в Реєстрі була здійснена 30.03.2021 року, 31.03.2021 року при заповненні та поданні «щорічної» декларації за 2020 рік та 07.04.2021 року при заповненні та поданні декларації «перед звільненням». Інших спроб входу та роботи в Реєстрі зафіксовано не було.

На постанову суду ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вважає, що постанова суду є незаконною, а тому підлягає скасуванню з таких підстав.

Зазначає, що наказом Головного управління Національної поліції України в Житомирській області за №36 о/с від 28.01.21 р. він був звільнений з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції №4 Малинського відділення поліції Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області з 29.01.2021 року.

На його думку, звільнення з Національної поліції України в Житомирській області відбулось з порушенням норм трудового законодавства, оскільки він цей в день перебував на лікарняному.

Також, вказує, що з 25.01.2021 року по 01.02.2021 року йому було відкрито лікарняний лист та призначено амбулаторне лікування.

На даний час у провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебуває справа №240/1998/21 за його позовом до Головного управління поліції у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення та поновлення на посаді.

Зазначає, що суд не взяв до уваги, що складення протоколу відбулося за його відсутності та не надав належної оцінки показам свідків.

На його переконання, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують наявність у нього умислу, корисливого мотиву чи особистого інтересу, що вказує на відсутність суб`єктивної сторони правопорушення, що виключає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтвердження доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями статті 252 КУпАП України, визначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інше.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 суддею місцевого суду зазначені вимоги закону в цілому дотримані.

Відповідно до положень абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014 року особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, а зокрема протоколом про адміністративне правопорушення №000013 від 10.08.2021 року, витягом з наказу №20 о/с від 24.01.2020 року, витягом з наказу №36 о/с від 28.01.2021 року, письмовими зобов`язаннями ОСОБА_1 від 13.01.2020 року, письмовою розпискою від 29.01.2021 року, даними Єдиного державного реєстру декларацій.

13.01.2020 року ОСОБА_1 при прийнятті на роботу був ознайомлений з зобов`язанням поліцейських, державних службовців та працівниками поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих положень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при звільненні зі служби щодо подання декларації та посвідчив це своїм підписом. (а.с. 17)

Згідно розписки від 29.01.2021 року ОСОБА_1 був ознайомлений з вимогами ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» щодо подання декларації, шляхом заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агенства з питань запобігання корупції та отримав в Управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Житомирській області трудову книжку серії АА №4315, військовий квиток серії НОМЕР_1 , довідку до РВК та обхідний листок. (а.с. 18)

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 вину не визнав, зазначив, що не мав умислу на неподання декларації. Пояснював, що незаконне звільнення, в період його тимчасової непрацездатності, виключає необхідність виконання обов`язку згідно ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Однак, такі пояснення ОСОБА_1 суд обґрунтовано не прийняв до уваги, як поважні причини пропуску строку на подачу декларації, погоджується з таким висновком і апеляційний суд.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 , декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, відповідно до ЗУ «Про запобігання корупції» повинен був подати до 23 год. 59 хв. 26.02.2021 року.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 лише 07.04.2020 року близько 14 год. 28 хв. подав декларацію.

Відповідно до послідовності користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 10.06.2021 року, ОСОБА_1 здійснив вхід у свій особистий кабінет для подачі декларації: 30.03.2021 року, 31.03.2021 року при заповненні та поданні «щорічної» декларації за 2020 рік та 07.04.2021 року при заповненні та поданні декларації «перед звільненням». Інших спроб входу та роботи в Реєстрі зафіксовано не було.

Суб`єктивна сторона правопорушень, пов`язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставиться до їх настання чи свідомо допускає їх настання (непрямий умисел).

ОСОБА_1 після звільнення був попереджений про необхідність подання декларації, однак усвідомлюючи необхідність виконання вимог закону у визначені строки, передбачаючи можливість настання негативних наслідків байдуже поставився до їх настання, що вказує про наявність в його діях непрямого умислу.

Що стосується доводів апелянта про порушення його права на захист, а зокрема про складання протоколу за його відсутності, то цим обставинам суд першої інстанції надав оцінку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 21.07.2021 р. відмовився від ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення. В подальшому працівниками поліції був здійснений виїзд за місцем проживання та за місцем роботи для складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , з залученням понятих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак ОСОБА_1 був відсутній, що працівником, який склав протокол було розцінено як відмова від ознайомлення з протоколом.

Примірник складеного протоколу відправлено ОСОБА_1 11.08.2021 року рекомендованим листом. (а.с. 31-33)

Зазначені обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення не дають підстав для визнання його неналежним чи недопустимим доказом, оскільки складання протоколу про адміністративне правопорушення у відсутність ОСОБА_1 було викликане поведінкою останнього, а також це не перешкодило останнього реалізувати своє право на ознайомлення з протоколом та можливістю надати свої пояснення, скористатися юридичною допомогою, подати свої заперечення, докази невинуватості та скористатися іншими правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що надана ОСОБА_1 довідка про перебування на лікарняному з 25.01.21 року по 01.02.2021 року, а також оскарження ним наказу про звільнення не свідчить про поважні причини пропуску строку на подання декларації та не виключає в його діях відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Обов`язок щодо подання декларації, передбачений ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» виникає незалежно від того оскаржує особа наказ про звільнення чи ні, а після закриття лікарняного (02.02.2021 р.) ОСОБА_1 до 27.02.2021 р. мав достатньо часу щоб виконати вимоги закону та подати декларацію.

Отже, враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції перевіривши усі обставини та дослідивши матеріали справи вірно встановив той факт, що ОСОБА_1 подав декларацію після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями поза межами строку для її подання, а відтак, про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, із чим погоджується і апеляційний суд.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Малинського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2021 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.В. Ляшук