ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.,

за участю секретаря Чоботаренко Т.І.,

захисника Родіонової В.Є.

особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

- притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі одної тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 11 березня 2021 року. о 18:50 год. в м. Миколаєві, пр. Миру, 1/1, водій ОСОБА_1 здійснюючи перевезення пасажирів транспортним засобом «РУТА» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , в режимі маршрутного таксі по маршруту № 21 (фірма-перевізник ПП АВТО ВІОЛА ПЛЮС) та перевозив пасажирів у кількості більшій, ніж передбачено технічними характеристиками транспортного засобі, а саме в кількості 27 пасажирів, при кількості сидячих місць 17, згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , чим порушив вимоги абзацу 1 п. 8 п. 3 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 зі змінами внесеними Постановою КМУ від 17.02.2021 року №104, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2021, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП року та призначити адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 ргн.

На думку апелянта, постанова прийнята з порушення норм процесуального права та є такою, що не відповідає нормам діючого законодавства.

Вказує, що транспортний засіб автобус «РУТА 19» за даними технічного паспорта має 17 сидячих місць, водночас за технічними заводськими параметрами автобус обладнано для перевезення стоячих пасажирів, але у тимчасовому технічному паспорті не зазначено кількість стоячих місць.

Апелянт щиро кається та визнає свою вину у порушенні перевезенні пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена у тимчасовому техпаспорті транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб. Разом з тим наголошує, що всі пасажири та водій, що знаходились у салоні мали вдягнуті засоби індивідуального захисту, якими були закриті ніс та рот.

На думку апелянта, своїми діями він порушив п. 8 ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт», чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121-2 КУпАП, якою передбачена адміністративна відповідальність за перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказує, що він не являється суб`єктом господарської діяльності, не має статусу фізичної особи підприємця зареєстрованого в установленому законом порядку. Окрім того вказав, що між ним та ПП «АВТО ВІОЛА ПЛЮС» відсутні трудові відносини, оскільки він залучався до перевезення лише на одноразові роботи.

Зазначає, що в якості доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, інспектором поліції надано лише протокол про адміністративне правопорушення та DVD-R диск з записом обставин події, інших доказів не надано.

Апелянт вважає за необхідне накласти більш м`яке адміністративне стягнення, ніж передбачене ч. 1 ст.44-3 КУпАП, а саме передбачене санкцією ч. 1 ст. 121-2 КУпАП, оскільки накладене стягнення істотно погіршить його матеріальне становище.

Заслухавши пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Як слідує зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Зазначена норма закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно правових чи підзаконних нормативно правових актів, які встановлюють певні заборони на час дії карантину в Україні, зокрема до абзацу 1 п. 8 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р. «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 » згідно якого, з 24 лютого 2021 року на території України встановлюється "жовтий" рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 084399, 11 березня 2021 року, о 18:50 год. в м. Миколаєві, пр. Миру, 1/1, водій ОСОБА_1 здійснюючи перевезення пасажирів транспортним засобом «РУТА» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , в режимі маршрутного таксі по маршруту № 21 (фірма-перевізник ПП АВТО ВІОЛА ПЛЮС) та перевозив пасажирів у кількості більшій, ніж передбачено технічними характеристиками транспортного засобі, а саме в кількості 27 пасажирів, при кількості сидячих місць 17, згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , чим порушив вимоги абзацу 1 п. 8 п. 3 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 зі змінами внесеними Постановою КМУ від 17.02.2021 року №104, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Статтею 1 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин, це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Нормами п. 4 постанови головного державного санітарного лікаря України МОЗ України № 23 від 21.05.2020 року передбачено, що з метою запобігання ускладнення епідеміологічної ситуації внаслідок поширення короновірусної хвороби (COVID-19), перевезення пасажирів здійснюється в межах кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на транспортний засіб.

Кількість пасажирів, які перевозились, фактично перевищувала кількість сидячих місць, що фактично заборонено в період дії карантину. На відеозаписі поліцейського зафіксовано, що у транспортному засобі пасажирів було більше, ніж кількість місць для сидіння, тобто були пасажири, які перевозились у положенні стоячи при заповненні всіх сидячих місць.

Той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та особисто здійснював перевезення пасажирів у кількості, яка значно перевищує установлену межу, хоча він міг і повинен був контролювати кількість пасажирів, свідчить про порушення ним встановлених правил щодо карантину людей, та запроваджених посилених протиепідемічних заходів. Сам ОСОБА_1 в поясненнях наданих в місцевому судді та в доводах апеляційної скарги, не заперечує той факт, що він перевозив більшу кількість пасажирів, ніж передбачено карантинними обмеженнями.

За такого суддя суду першої інстанції правильно встановив наявність порушень передбачених ст. 44-3 КУпАП.

Такі висновки суду, ґрунтуються на даних які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 11 березня 2021 року та відеозапису, який міститься в матеріалах справи та був досліджений судом першої інстанції, які відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП являються доказами в справі про адміністративне правопорушення.

На думку апеляційного суду, суддя суду першої інстанції проаналізувавши досліджені ним докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а не ч. 1 ст. 121-2 КУпАП, як вважає апелянт.

Перевірені під час апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Таким чином, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи.

В той же час, при вирішенні питання щодо накладення на правопорушника адміністративного стягнення суд першої інстанції допустив формальний підхід та не в повній мірі врахував фактичні обставини справи та вимоги ст.23 КУпАП, відповідно до яких, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Як зазначено вище, своєї вини у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 не заперечує. При апеляційному розгляді останній пояснив, що в транспортний засіб автобус «РУТА 19» за даними технічного паспорта має 17 сидячих місць, водночас за технічними заводськими параметрами автобус обладнано для перевезення стоячих пасажирів. У той день одні пасажири вийшли, інші зайшли, на всіх місць для сидіння не вистачило та деякі з пасажирів стояли. Він попереджав пасажирів, що не має права перевозити пасажирів в кількості, більше ніж кількість сидячих місць, робив їм зауваження, але люди не виходили, ситуація в салоні ставала напруженою та могла перерости в бійку, виштовхувати людей з салону він не мав права. Інших законних інструментів впливу на пасажирів він не мав, тож продовжив рух по маршруту. Щиро кається та визнає свою провину у порушенні перевезенні пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена у тимчасовому техпаспорті транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб. Разом з тим наголошує, що всі пасажири та водій, що знаходились у салоні мали вдягнуті засоби індивідуального захисту, якими були закриті ніс та рот.

Звертав увагу, що з веденням у країні карантинних заходів, його матеріальний стан суттєво погіршився, він не має постійного джерела доходу, не може знайти постійне місце роботи, ні в будівельній ні транспортній сфері, оскільки роботодавці посилаючись на карантинні обмеження, звужують діяльність та скорочують робочі місця. Відсутність доходу підтверджується довідкою ДФС. Накладення стягнення у сумі 17000 грн. істотно погіршить його фінансове становище, він не буде здатний утримувати себе та опиниться серед боржників перед державою, оскільки за таких умов життя йому ніколи не виконати рішення суду.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 вперше вчинив адміністративне правопорушення, яке мало короткочасний характер, даних про настання негативних наслідків для будь-кого від цього правопорушення немає, самого факту правопорушення ОСОБА_1 не заперечує, засуджує свою протиправну поведінку, запевняє, що зробив для себе належні висновки та не допустить подібних порушень в подальшому.

Враховуючи всі обставини справи та відомості про особу ОСОБА_1 , на думку суду апеляційної інстанції, вчинене останнім правопорушення є малозначним.

Приймаючи до уваги надані стороною захисту відомості, стягнення, передбачене ст.44-3 КУпАП (17000 грн), поза сумнівом є непомірним для ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно з положеннями ч.2 ст.284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі на підставі положень ст.22, ч.2 ст.284 КУпАП.

Керуючись ст. 283, 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі одної тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень скасувати.

На підставі ст.22, ч.2 ст.284 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, оголосити останньому усне зауваження, а провадження в справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.