ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/7385/21 Головуючий в 1 інст. Юрлагіна Т.В.
Провадження № 33/807/680/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Каталіна В.В. справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 6 вересня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, та стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наступних обставин.

30 липня 2021 року о 02.30 годині ОСОБА_1 , у м. Мелітополі по пр. Богдана Хмельницького, буд. 7, керував автомобілем ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає що постанову винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

При цьому, суд не повністю з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, тобто підійшов формально до вивчення обставин справи, що призвело до необґрунтованого стягнення за адміністративне правопорушення.

Вважає, що суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, фактично позбавив його всіх прав, наданих законодавством України, не надав можливості захищати себе та скористатись професійною правничою допомогою, надати клопотання перед судом про допит в судовому засіданні свідків, які безпосередньо не були присутні на місці зупинки автомобіля, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам та є незаконною.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він зі співробітниками поліції проїхав до наркології, де продув Драгер та здав сечу, які показали негативний результат на стан сп`яніння. Потім зайшов лікар чоловічої статі та запропонував повторно здати аналіз сечі, але він не зміг, тому лікар у висновку написав, що він відмовився від проходження огляду, хоча це не відповідає дійсності. Після цього його привезли у відділення поліції для складання протоколу, там були запрошені двоє свідків, яким поліцейський показав відеозапис на мобільному телефоні про зупинку автомобіля, яким він керував за 2 години до цього, а також продемонстрував висновок лікаря-нарколога. В подальшому свідки підписали заздалегідь надруковані пояснення та пішли.

У долученому до матеріалів справи висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарський препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30 вересня 2021 року у графі «перебуває в стані» зазначено, що він відмовився від проходження медичного огляду.

Разом з тим, факт відмови від проведення огляду не може підтверджуватися лікарем-наркологом у його висновку, а повинен бути зафіксованим у протоколі про адміністративне правопорушення підписами двох свідків із зазначенням, у чому полягали дії водія щодо ухилення.

Вважає, що працівниками поліції не було дотримано порядок проходження огляду на визначення стану сп`яніння, який встановлено у ст. 266 КУпАП, а також відомчими та міжвідомчими нормативними актами, прийнятими у встановленому порядку.

До протоколу суду надано пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які надруковані на бланках працівником поліції та є ідентичними за змістом, тому є недопустимими доказами.

Вказані свідки не були забезпечені явкою в судове засідання, що виключає можливість їх допиту та оцінки їх показання у відповідності до положень ст. 252 КУпАП.

Досліджуючи докази, суд не звернув своєї увага на достовірність даних, зазначених в протоколі та долучених до нього матеріалів, а тому вони не можуть бути прийняті до уваги як належні та допустимі докази. Більш того, матеріали адміністративної справи не містить відеоматеріалів як зупинки транспортного засобу та його перебування в наркології, так і при складанні протоколу у відділенні поліції, хоча все це фіксувалось за допомогою відеокамери мобільного телефону працівниками поліції.

Крім того, він не був відсторонений від керування транспортним засобом, як того вимагає ч. 1 ст. 266 КУпАП, що також підтверджує, що ніяких ознак алкогольного сп`яніння у нього не було.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог закону, які полягають в тому, що суд обмежився лише дослідженням письмових доказів, фактично не звернув уваги на його пояснення, не допитав у судовому засіданні свідків, які були присутні при його відмові від проходження огляду на стан сп`яніння у відділені поліції, а не на місці зупинки транспортного засобу, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам, внаслідок неповноти судового розгляду, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Просить постанову скасувати, а провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника; перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суддя місцевого суду дотримався в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.4), встановлено, що 30 липня 2021 року о 02.30 годині ОСОБА_1 , у м. Мелітополі по пр. Богдана Хмельницького, буд. 7, керував автомобілем ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє- відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, відмова від проходження огляду підпадає під визначення об`єктивної сторони за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, він та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Переглядаючи матеріали справи, можливо встановити, що викладене в протоколі обвинувачення доводиться такими доказами:актом огляду (а.с.6), з якого вбачається, що водій мав ознаки алкогольного сп`яніння: порушення мови і координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота; направлення водія на огляд (а.с.7), з якого вбачається, що водій від огляду відмовився; медичним висновком (а.с.8), яким встановлено, що водій в медичному закладі відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння; письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.9-10), якими встановлено, що водій від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився; письмовими поясненням ОСОБА_4 (а.с.11), яким пояснено, що бачив, як працівники поліції зупинили автомобіль ВАЗ 2108, у якого не горів сигнал лівого габаритного вогню.

За ініціативою сторони захисту був витребуваний акт медичного огляду від 30 липня 2021 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння. Під час огляду ОСОБА_1 здійснив заміну біологічного матеріалу.

Працівник поліції та суд першої інстанції правильно кваліфікували дії водія, як відмова від проходження медичного огляду, що є порушенням п. 2.5 ПДР України.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 , оскільки вони є необґрунтованими.

Зокрема, з приводу доводів про те, що він не відмовлявся від огляду, оскільки він пройшов його, суд вважає такі доводи непереконливими, оскільки медичною установою встановлено, що останній намагався змінити біологічне середовище, яке досліджувалося за допомогою води, що свідчить про його поведінку, направлену на ухилення від такого огляду.

Щодо доводів про недопустимість письмових показів свідків, апеляційний суд вважає такі твердження непереконливими також, оскільки вони узгоджуються з матеріалами справи та надають відомості про обставини події.

Будь-яких обґрунтованих і об`єктивних даних про визнання показів свідків недостовірними апелянт та його захисник під час апеляційного перегляду не надали, що свідчить про правдивість таких свідків.

Позиція обвинуваченого щодо недопустимості показів свідків та ряду доказів є лише способом захисту і уникнення від відповідальності за скоєне порушення п. 2.5 ПДР України.

Посилання апелянта на те, що не були залучені свідки під час встановлення його відмови, на думку апеляційного суду, не ґрунтується на вимогах юридичної процедури - огляду водія на стан сп`яніння.

Так, відповідно до норм ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, містить аналогічні вимоги.

Таким чином положень щодо присутності свідків при проведенні огляду водія у медичному закладі чинним законодавством не передбачено, а отже їх присутність у даному випадку законом не вимагається.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 6 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 937/7385/21