Спарва№ 308/1978/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2021 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши адміністративну справу за матеріалами протоколів про адміністративне правопорушення, які надійшли з УПП в Закарпатській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешк. АДРЕСА_1 за ст. 185 та ч.1 ст.44-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшли матеріали адміністративних справ відносно гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення ним правопорушень передбачених ст. 185 та ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №177766 від 13.02.2021 вбачається що 13.02.2021 о 15:50 год. гр.. ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , не неодноразову вимогу представитися, категорично відмовився, штовхався,чим вчинив правопорушення передбачене сит. 185 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №177765 від 13.02.2021 вбачається, що 13.02.2021 о 14:45 год. в м. Ужгород, вул. Корятовича, 31 знаходився на вулиці без документів що підтверджують особу, під час дії карантину, чим порушив пп.2 п.2 Постанови КМ України №1236 від 09.12.2020, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Таким чином, справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст. 44-3 та ст.. 185 КУпАП за номерами: 308/1995/21 (провадження №3/308/1351/21) та 308/1978/21 (провадження №3/308/1335/21) слід об`єднати в одне провадження, якому присвоїти номер справи 308/1978/21 (провадження №3/308/1335/21) та розглядати одночасно.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. В попередніх судових засіданнях свою вину у вчиненні правопорушень заперечував. Зокрема вказав, що не вчиняв правопорушення передбачене ст..185 КУпАП, оскільки всі вимоги працівників поліції виконував, навіть на його думку незаконні. Так, він на вимогу патрульних проїхав із ними у Ужгородське РУП. Зазначив, що відеозаписами наданими до протоколу про адміністративне правопорушення, з боді-камер, не підтверджується вчинення ним правопорушення передбачене ст.. 185 КУпАП, а навпаки видно, що він поводить себе спокійно та стримано. Щодо вчинення ним правопорушення передбаченого ч.1 тс. 44-3 КУпАП, то ОСОБА_1 , вказує на те, що мав при собі посвідчення водія серія НОМЕР_1 від 05.04.2017 р.. Окрім того, він повідомив, що на нього було накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 44-3 КУпАП, вчинення якого він також заперечує, а штраф сплатила його дружина.

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_3 повідомив, що у ОСОБА_1 , було при собі посвідчення водія, зазначив, що останній підвіз його додому. ОСОБА_3 пояснив, що перебував у місті на власному автомобілі, але оскільки випив пиво, за кермо сісти не міг, а тому попросив ОСОБА_1 підвезти його додому, попередньо з`ясувавши що в останнього наявне при собі посвідчення водія.

Дослідивши адміністративні матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз`яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиці Верховного Суду України, висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2КУпАП) випливає, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

За змістом ст. ст. 254 і 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт адміністративного правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. До складання протоколу та його змісту пред`являють спеціальні вимоги. Протокол про адміністративне правопорушення повинен містити, зокрема, викладення суті адміністративного правопорушення.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що такий складено відносно ОСОБА_1 , за те, що він на законну вимогу представитися, категорично відмовився, штовхався.

Разом із тим, у протоколі не вказано чию саме вимогу не виконав ОСОБА_1 . Окрім того вказано, що останній категорично відмовився представитися, штовхався проте стаття КУпАП яка ставиться у вину ОСОБА_1 , передбачена відповідальність саме за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку. Окрім того не вказано кого саме штовхав ОСОБА_1 , не вказується відносно якого поліцейського при виконанні ним службових обов`язків вчинялись такі дії.

У протоколі про адміністративне правопорушення не вказано на вчинення ОСОБА_1 , саме злісної непокори, та в чому саме така проявлялася.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що вимоги працівника поліції були наполегливими та неодноразово повтореними.

Разом із тим, слід зазначити, що необхідність з`ясування суті розпорядження працівника поліції, з метою надання оцінки його законності, випливає, зокрема, з Постанови Верховного Суду України від 03 березня 2014 року у справі № 5-49к13, прийнятої внаслідок постановлення рішення Європейського суду з прав людини по справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (набуло статусу остаточного 11 липня 2013 року).

У даному випадку протокол вказаним вимогам не відповідає, оскільки з нього неможливо встановити, який саме поліцейський висував вимоги, у зв`язку з чим суд позбавлений змоги перевірити факт того, чи є вони законними. Крім того, не вказано вимоги яких саме поліцейських відмовився виконати ОСОБА_1 . В матеріалах справи відсутні докази що свідчать про непокору останнього що була виражена в зухвалій формі.

При цьому, до матеріалів справи приєднано протокол серії АА№ 034712 від 13.02.2021 року про адміністративне затримання ОСОБА_1 , у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Суд констатує, що при дослідженні в судовому засіданні відеозаписів з боді-камер патрульних, протиправних дій які б свідчили про злісну непокору ОСОБА_1 законним розпорядженням поліцейських незафіксовано. На вказаних відеозаписах зафіксовано складання протоколу про адміністративне правопорушення у відділенні поліції. Інших доказів, у підтвердження вини останнього у вчиненні ним правопорушення передбаченого ст.. 185 КУпАП, до матеріали справи не надано.

Згідно чинного КУпАП не передбачено, щоб суддя самостійно змінював суть адміністративного правопорушення, описаного у протоколі та пред`явленого правопорушнику.

Отже, дослідивши докази, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання, що суть інкримінованого ОСОБА_1 , правопорушення з кваліфікацією його дій за ст. 185 КУпАП є сумнівною, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, а відтак це дає правові підстави констатувати, що у справі відсутні обєктивні та належні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю, відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Разом із тим, при дослідження матеріалів справи про вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП, приходжу до наступного висновку:

Відповідно до ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до пп.2 п.2 Постанови КМУ від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», (в редакції на час складання протоколу) на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється: перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні.

При дослідженні матеріалів справи, а саме відеозаписів з боді-камер патрульного встановлено, що на вимогу поліцейського пред`явити документи, які посвідчують особу ОСОБА_1 , зазначає що не має документів.

Суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 , про наявність у нього при собі посвідчення водія, оскільки таке пред`явлене ним працівникам поліції на їх вимогу не було. Вказане підтверджується і протоколом про адміністративне затримання АА №034712 від 13.02.2021. Зокрема зі змісту протоколу встановлено, що особу затримано у зв`язку із вчиненням правопорушення передбаченим ст.. 185 КУпАП, для складання адмінпротоколу та встановлення особи.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, стверджується зібраними у справі доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ГР №177765 від 13.02.2021; рапортом заступника командира роти 1 УПП в Закарпатській області майора поліції Синкулич М.М., від 13.02.2021; відеозаписом з боді-камер поліцейського.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений розглядати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому в кожному конкретному випадку суддя має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Кабінет Міністрів України надав роз`яснення щодо вищевказаної заборони, які опубліковані на офіційному веб-сайті 04 квітня 2020 року.

Згідно зазначеного роз`яснення КМУ, наявність у людини документів дозволить перевірити, чи не мусить вона бути на самоізоляції або в обсервації. А також це дасть можливість органам правопорядку застосувати адміністративну відповідальність для порушників правил карантину.

Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , не спричинило значної шкоди суспільним чи державним інтересам. Відомостей стосовно того, що ОСОБА_1 , порушив головну мету встановлення такої вимоги порушення самоізоляції або обсервації, матеріали справи не містять, суду надано такі не було.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, за яких вчинено правопорушення, ступінь вини ОСОБА_1 , відсутність негативних наслідків від вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, відсутність даних у матеріалах справи, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності, приходжу до переконання за можливе на підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, обмежившись щодо нього усним зауваженням.

Вважаю, що застосування щодо ОСОБА_1 , саме такого виховного заходу, як усне зауваження, буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчинення нових правопорушень.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 283,247, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст. 44-3 та ст.. 185 КУпАП за номерами: 308/1995/21 (провадження №3/308/1351/21) та 308/1978/21 (провадження №3/308/1335/21) об`єднати в одне провадження, якому присвоїти номер справи 308/1978/21 (провадження №3/308/1335/21).

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 185 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Звільнити громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, обмежившись щодо нього усним зауваженням, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити на підставі п. 3 ст. 284 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош