ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/23/21 Справа № 177/1430/20 Суддя у 1-й інстанції - Березюк М. В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко В. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд, в особі судді Коваленко В.Д. за участю представника-адвоката Сергієнко Д.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та з іншого боку представника Департаменту патрульної поліції Хайло Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2020 року, якою відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Як зазначено в постанові суду, ОСОБА_1 протоколом про адміністративне правопорушення було інкриміновано те, що о 20:45 годин 22.10.2020 року на трасі Н-11 в Криворізькому районі Дніпропетровської області, в районі електроопори №9/19, керуючи мопедом Honda Guro без номеру, не дотримався безпечної дістанції та допустив зіткнення зі службовим автомобілем Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), який зупинився попереду, чим порушив п.12.1, 13.1 ПДР України. В результаті транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки.

Суд першої інстанції закрив адміністративне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення. Мотивуючи рішення суд вказав, що ОСОБА_1 на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення був неповнолітнім, про це було відомо інспектору поліції, та не було забезпечено участь його представника, чи захисника.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник національної поліції Краснов К.В. просить постанову суду скасувати, визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

На його думку, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, остільки районний суд належним чином не дослідив докази по справі. З пояснень самого ОСОБА_1 вбачається, що він, керуючи мопедом, хотів здійснити розворот та не дотримався безпечної швидкості, а також відеозапис з автомобільного відеореєстратора поліцейських на якому зафіксовано момент ДТП, та іншими матеріалами.

Вважає, що до ОСОБА_1 не було застосовано ніяких заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, відбулось лише опитування неповнолітнього за присутності його дієздатного повнолітнього брата, остільки інші родичі не змогли, або ж не забажали прибути на місце ДТП.

Позиція учасників апеляційного перегляду.

В апеляційному суді адвокат Сергієнко Д.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а постанову суду, як законну, залишити без змін.

Представник Департаменту патрульної поліції старший лейтенант Хайло Р.В. підтримав вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 та просив її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думки учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, та наявні матеріали справи, дослідивши відповідні матеріали, приходжу до наступних висновків.

У відповідності до ст. ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.ст. 7, 254, 279, КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки щодо правопорушника і підставою для її розгляду є протокол про адміністративне правопорушення, тобто справа розглядається в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки така норма закону як ст.124 КУпАП, яка інкримінується ОСОБА_1 , є бланкетною, то при провадженні у справі необхідно з`ясовувати, серед іншого, яку норму спеціального закону порушила особа, в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що основним джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст.251 КУпАП, є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати вимогам ст.ст. 254-256 КУпАП, в якому повинно бути викладено відповідні обставини вчинення особою адміністративного правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 інкриміновано те, що він порушив п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно до п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу

Разом з цим, в п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В апеляційному суді представник-адвокат Сергієнко Д.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 зазначив, що на його думку, що докази у справі є недопустимими, остільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення було порушено право неповнолітнього на захист. Встановивши, що ОСОБА_1 є неповнолітнім, працівники поліції не повідомили та не залучили до справи його батьків, як законних представників, не переконалися, що останній правильно розуміє суть інкримінованого йому порушення та склали відносно нього відповідний протокол про адміністративне правопорушення.

В апеляційному суді, представник Департаменту патрульної поліції, Хайло Р.В., зазначив, що матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складалися в присутності його повнолітнього брата, сам протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацію порушення, заходи забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення до ОСОБА_1 не застосовувалися, а тому його право на захист порушено не було. На його думку, доведено фактичне порушення ОСОБА_1 п. 12.1, 13.1 ПДР України, що наражало на небезпеку як його самого, так і оточуючих та спричинило пошкодження службового транспортного засобу.

Відповідно до відомостей з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №040042, ОСОБА_1 о 20:45 годин 22.10.2020 року на трасі Н-11 в Криворізькому районі Дніпропетровської області, в районі електроопори №9/19, керуючи мопедом Honda Guro без номеру, не дотримався безпечної дістанції та допустив зіткнення зі службовим автомобілем Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), який зупинився попереду, чим порушив п.12.1, 13.1 ПДР України, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки.

Зі змісту складеного працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що працівник поліції встановив особу ОСОБА_1 , а відповідно був обізнаними про той факт, що він є неповнолітнім.

Згідно журналу судового засідання та постанови суду першої інстанції в судовому засіданні підтвердив кожен із допитаних свідків пояснював, що особа ОСОБА_1 була встановлена одразу після зупинення транспортного засобу під його керуванням, та кожен з них був обізнаний про необхідність залучення законного представника останнього при оформленні матеріалів про адміністративні правопорушення відносно нього, як неповнолітньої особи.

При цьому, встановивши вік особи ОСОБА_1 , в порушення ст. 33 Закону України «Про національну поліцію», яка передбачає можливість проведення опитування неповнолітніх тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога, та в порушення ст. 270 КУпАП згідно з якою інтереси неповнолітньої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, мають право представляти її законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники), працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, схему ДТП, а також відібрано пояснення від неповнолітнього у відсутності його законного представника або педагога, що є суттєвим порушенням права неповнолітнього на захист, що в свою чергу свідчить про недопустимість вказаних доказів, як таких, що отримані з порушенням визначеного законом порядку, з порушенням права неповнолітнього на захист.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що пояснення у ОСОБА_1 відбиралися у відсутності законних представників неповнолітнього, а отже з порушенням права останнього на захист.

Доводи в апеляції ОСОБА_2 , про те, що складення протоколу про адміністративне правопорушення відбувалось в присутності повнолітнього брата ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає безпідставними, остільки в матеріалах справи, а також при судовому розгляді в апеляційному суді та суді першої інстанції, оскільки вказані обставини не підтверджені, дані про законного представника ОСОБА_1 не фіксувалися.

Таким чином, було порушення прав неповнолітнього ОСОБА_1 на захист, що є підставою для визнання недопустими докази у справі, як вказаного протоколу, пояснень неповнолітнього, схеми ДТП.

На переконання апеляційного суду, належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП матеріали справи не містять.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Таким чином, під час апеляційного перегляду, доводи апелянта ОСОБА_2 про необхідність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, за порушення п.п.12.1, 13.1 ПДР України, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Вказану справу районний суд розглянув з дотриманням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, із всебічним, повним і об`єктивним з`ясуванням справи та було належно встановлено, що ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні не є належним суб`єктом.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови районного суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду, як законну - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2020 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду В.Д. Коваленко