ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/9800/20 Головуючий в 1 інст. Іваненко О.В.
Провадження №33/807/323/21 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.4 ст. 172-11 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ), його захисника адвоката Бондаря П.Ю. розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього - адвоката Бондаря П.Ю. на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає: АДРЕСА_1 , місце військової служби: водій понтонно-мостової роти понтонно-мостового батальйону в/ч НОМЕР_1 , молодший сержант,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 420 грн.

Згідно з постановою суду, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДНЗ/2/МЛ/184 від 28 грудня 2020 року, 28 грудня 2020 року було виявлено, що молодший сержант ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем ЗСУ, в період з 24 грудня 2020 року по 28 грудня 2020 року був відсутній на військовій службі без поважних на те причин у с. Семенівка Мелітопольського району Запорізької області, тобто в умовах особливого періоду вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.172-11 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Бондар П.Ю. просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що факт відсутності ОСОБА_1 на військовій службі без поважних причин у період із 24 грудня 2020 року по 28 грудня 2020 року, про що йдеться у протоколі про військове адміністративне правопорушення від 28 грудня 2020 року, належним чином не встановлений, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази відсутності ОСОБА_1 на військовій службі без поважних причин у вищезазначений період.
У вказаному протоколі не вказані свідки правопорушення, хоча така графа у даному протоколі є.
Також, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, уповноваженою особою, що складала протокол від 28 грудня 2020 року, не враховані пояснення, які надавав ОСОБА_1 , який пояснив, що не зміг повідомити про те, що він буде відсутнім на службі за сімейними обставинами.
У вищезазначеному документі чомусь вказано місцем відібрання пояснень у ОСОБА_1 - село Семенівка. Це зовсім не зрозуміло, адже місцем складення протоколу про військове адміністративне правопорушення вказано місто Мелітополь. Також, в цих же поясненнях, у графі «у приміщенні», тобто для ідентифікації де саме відбиралися пояснення, взагалі відсутні будь-які записи, тобто з вищевикладеного зовсім не зрозуміло де саме відбиралися пояснення у військовослужбовця ОСОБА_1 . Також, у поясненнях від 28 грудня 2020 року, що складав ТВО офіцера відділення Військової служби правопорядку сержант ОСОБА_2 , відсутній підпис посадової особи, що відбирала ці пояснення, та навіть відсутня графа із відповідною відміткою. Тобто, враховуючи вищезазначені обставини, те що пояснення було складено із значними порушеннями, ці пояснення не можна вважати належним та допустимим доказом по справі про адміністративне правопорушення.
Також, в матеріалах справи знаходиться службова характеристика ОСОБА_1 , яка в цілому є задовільною, однак, чомусь у ній у всіх графах де повинні стояти дати складання цього документу, вони відсутні, та відсутній підпис особи, у відношенні якої складається характеристика, хоча така графа там є.
Крім того, у вищезазначеній характеристиці не вказані дані про причини, з яких військовослужбовець ОСОБА_1 не підписав цей документ, у разі якщо він відмовився його підписувати. З урахуванням вищезазначеного, наведену вище характеристику, також не можна вважати належним та допустимим доказом по даній справі про адміністративне правопорушення.
Такі суперечності у протоколі ставлять під сумнів достовірність викладених у ньому відомостей, а неоднозначність суті правопорушення порушує право особи бути проінформованою про характер і причини висунутого проти неї обвинувачення, що гарантовано п.3 «а» ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи наведені численні порушення при складенні протоколу, а також відсутність достатніх доказів для встановлення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, у цій справі про адміністративне правопорушення, керуючись презумпцією невинуватості, можливо дійти висновку про відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ), його захисника адвоката Бондаря П.Ю., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню питання: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді справи, повно та всебічно з`ясував її обставини та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні.

Так, статтею 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби.
Відповідальність за ч.4 ст.172-11 КУпАП настає у разі вчинення таких діянь в умовах особливого стану.
Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується умисною формою вини.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом, що підтверджується Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 вересня 2020 року за №204.

Отже, ОСОБА_1 , відповідно до положень ст.9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військовослужбовцем, відповідно, може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП.

В протоколі про військове адміністративне правопорушення ДНЗ/2МЛ/184 від 28 грудня 2020 року, складеному відносно ОСОБА_1 , зазначено, що в період з 24 грудня 2020 року по 28 грудня 2020 року останній був відсутній на військовій службі без поважних на те причин у с. Семенівка Мелітопольського району Запорізької області.

При розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1 участі не брав, його захисник зазначив, що факт відсутності ОСОБА_1 на військовій службі належним чином не встановлений, оскільки відсутні докази. При складанні протоколу не взяті до уваги пояснення ОСОБА_1 .

Дослідивши наявні докази, суд дійшов правильного висновку, що вина ОСОБА_1 у вищевказаному правопорушенні підтверджується відомостями, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення (який підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень, при цьому процесуальні права останньому роз`ясненні), письмовими поясненнями ОСОБА_1 (згідно з якими останній фактично визнав свою вину); довідкою-доповіддю №2917 від 28 грудня 2020 року про відсутність на військовій службі ОСОБА_1 ; довідкою-доповіддю №2918 від 28 грудня 2020 року про повернення на військову службу ОСОБА_1 , іншими матеріалами.

Так, згідно з довідкою-доповіддю тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 28 грудня 2020 року №2917 про відсутність на військовій службі без поважних причин військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , ОК Південь, СВ ЗСУ Збройних сил України, с.Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області, молодшого сержанта ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину та місце служби, встановлено, що 24 грудня 2020 року о 08 годині 30 хвилин, на шикування особового складу понтонно-мостового батальйону у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 був відсутній на військовій службі без поважних причин водій понтонно-мостової роти понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 . По даному факту проводиться службове розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24 грудня 2020 року №603, проводить заступник командира інженерно-саперного батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_4

28 грудня 2020 року тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 складено довідку-доповідь №2918 про повернення на військову службу військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , ОК Південь, СВ ЗСУ Збройних сил України, с.Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області, молодшого сержанта ОСОБА_1 , який перебував в СЗЧ, а саме самовільно залишив військову частину та місце служби в період з 24 грудня до 28 грудня 2020 року.

Отже, доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що не встановлено факту відсутності ОСОБА_1 на військовій службі без поважних причин у період з 24 грудня 2020 року по 28 грудня 2020 року, спростовуються матеріалами справи

Під час апеляційного розгляду сам ОСОБА_1 також не заперечував факту своєї відсутності на військовій службі у вказаний період, пояснюючи це сімейними обставинами. Окрім іншого ОСОБА_1 зазначив, що він дзвонив своєму командиру ОСОБА_5 , однак той не дозволив йому залишити військову частину. На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 жодних доказів не надав. З пояснень ОСОБА_1 убачається, що він не вважає, що в його діях є склад правопорушення, оскільки він діяв в умовах крайньої необхідності, про що попередив свого командира.

Вказані доводи ОСОБА_1 , на думку суду апеляційної інстанції, є непереконливими з огляду на таке.
Згідно з положеннями ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Під поняттям крайньої необхідності розуміють стан, в якому була вчинена дія, передбачена КУпАП або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення.
Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Проте, матеріалами справи наявність таких обставин об`єктивно нічим не підтверджена.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 , вчиняючи вказані в протоколі про адміністративне правопорушення дії, не перебував в стані крайньої необхідності, а тому повинен нести адміністративну відповідальність за вчинення інкримінованого йому правопорушення.
Протокол стосовно ОСОБА_1 складений уповноваженою посадовою особою з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, передбачені вищевказаною статтею, та суттєвих недоліків не має. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Те, що у протоколі у графах «свідки та потерпілі» стоять прочерки, жодним чином не вказує на безпідставність складання самого протоколу.

Не вказує про таке і той факт, що у службовій характеристиці щодо ОСОБА_1 (яка в цілому є позитивною), відсутній підпис ОСОБА_1 та не вказано дату складання характеристики (на що звертає увагу захисник).

Зазначені обставини самі по собі не є достатньою підставою для визнання цієї характеристики неналежним та недопустимим доказом.

Більш того, з постанови суду убачається, що вказана характеристика врахована судом при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, яке є самим м`яким з передбачених санкцією ч.4 ст.172-11 КУпАП.

Істотних порушень при оформленні вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, які б тягли за собою визнання цих доказів недопустимими, не вбачається.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги адвоката Бондаря П.Ю. висновків судді щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, не спростовують.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав на ОСОБА_1 мінімальне адміністративне стягнення, передбачене законом за вчинене ним правопорушення.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Бондаря П.Ю. залишити без задоволення.
Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч.4 ст.172-11 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду С.В. Дадашева
Дата документу Справа № 937/9800/20