Провадження № 3/161/471/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 29 січня 2021 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника Рущака В.М. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

До Луцького міськрайонного суду з Управління патрульної поліції у Волинській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №141798 від 20 листопада 2020 року вбачається, що 20.11.2020 року, близько 10:35 год., гр. ОСОБА_1 не виконав законні вимоги працівника поліції, а саме виконати п.2.4 Правил дорожнього руху України, а згодом прослідувати до службового авто та співпрацювати при застосуванні кайданок (повернутись спиною, завести руки за спину).

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейським за ст. 185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП не визнав та пояснив, що непокору вимогам працівників поліції не чинив.Пояснив суду, що на вимогу поліцейського не пред`явив водійського посвідчення та технічного паспорту оскільки даний поліцейський відносився до нього упереджено та не відмовлявся надати документи іншому поліцейському. На вимогу працівників поліції проїхати у відділ поліції він погоджувався і з яких причин на нього працівник поліції одягнув кайданки він не зрозумів. Крім цього, пояснив, що поліцейський сказав заїхати йому у двір, щоб скласти протокол про адміністративне правопорушення, однак коли він зупинився у дворі, то поліцейський повідомив йому, що він залишив місце зупинки транспортного засобу. Також зазначив, що боді камера поліцейського була увімкнена не в момент зупинки транспортного засобу вперше, а через деякий час.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Рущак В.М. в судовому засіданні вказував, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 185 КУпАП. Просив закрити провадження в справі на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Рущака В.М., показання свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Стаття 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності (ст. 280 КУпАП).

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.., а також іншими документами.

Диспозиція ст.185 КУпАП містить два різні складу правопорушення. Перший склад, це «злісна непокора законному розпорядженню або вимозі працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків», тобто відповідальність має наставити за невиконання кожного розпорядження чи вимоги працівника міліції, якщо вони законні та пред`являються при виконанні ними службових обов`язків. Другий же склад правопорушення, це «вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку».

Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність законного розпорядження або вимоги працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків чи інших, вищеперерахованих осіб, у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку. Правопорушення вважається закінченим з моменту виникнення злісної непокори законним розпорядженням або вимогам поліцейського.

Згідно з положеннямист.185 КУпАПі роз`ясненнями, даними пунктах 7,17постанови Пленуму Верховного суду України від 26 червня 1992 року №8(зі змінами, внесеними постановою від 3 грудня 1997 р. №12) «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», передбачений зазначеною статтею склад правопорушення наявний, якщо не виконуються законні розпорядження або вимога працівників міліції чи іншої названої в цій статті особи, що бере участь в охороні громадського порядку, тобто такі, що ґрунтуються на законі і пред`явлені при виконанні зазначеними особами обов`язків по охороні громадського порядку.

Системний аналіз норм КУпАП, з урахуванням позиці Верховного Суду України, висловленої в Узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління ( статті 185-185-2 КпАП)» слідує, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність правомірної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, - мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків та пред`явлення ним правопорушнику відповідного посвідчення, яке саме правопорушення законно вимагав припинити поліцейський, який поліцейський висував таку вимогу, його прізвище, ім`я та по-батькові, посада.

При цьому суддя звертає увагу, що злісну непокору законному розпорядженню або вимозі необхідно відрізняти від захисту особою своїх прав. Відповідно до ст. 185 КУпАП підставою для притягнення до адміністративної відповідальності повинна бути злісна непокора лише законному розпорядженню або вимозі працівника поліції. Отже, непокора розпорядженню або вимозі, що суперечать закону або не передбачені ним, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

З досліджених в судовому засіданні копій протоколу про адміністративне правопорушення серії №141798 від 20 листопада 2020 року та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 №661441 від 20.11.2020 року, рапорту поліцейського Вашкевича А. не вбачається факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився виконати п.2.4 Правил дорожнього руху України, а згодом прослідувати до службового авто та співпрацювати при застосуванні кайданок.

Відповідно до п.2.4 Правил дорожнього руху України, На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Однак, судом не встановлено в чому полягала законна вимога поліцейського і в чому полягає злісна непокора ОСОБА_1 , оскільки відповідальність за не пред`явлення для перевірки посвідчення водія та технічного паспорту передбачено ст. 126 КУпАП та невиконання п.2.4 ПДР України по своїй суті не може кваліфікуватись, як злісна непокора законній вимозі працівника поліції.

Доказів протиправної поведінки ОСОБА_1 , які би свідчили про злісну непокору працівникам поліції суду надано не було, а обставини, зазначені в доданому до матеріалів справи рапорті поліцейського Вашкевича А. не знайшли свого підтвердження в суді.

При наданні оцінки відеофайлам переглянутим в судовому засіданні, суд бере до уваги, що вимоги працівника поліції та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, - та мають бути законодавчо обґрунтовані, проте на досліджених файлах не встановлено, щоб працівник поліції, а саме ОСОБА_2 висував вимогу, що стосувалась припинення правопорушення. Крім того, суд звертає увагу, що на диску з відеозаписом з боді камери поліцейського, який міститься в матеріалах справи, наявні п`ять файлів відеозапису із перервами. Камера була увімкнена не в момент зупинку транспортного засобу, а через деякий час.

Відтак, відсутні докази вини ОСОБА_1 у інкримінованому правопорушенні і при дослідженні відеозаписів переглянутих у судовому засіданні.

Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 до суду не надано, пояснення у неупереджених осіб не відбирались. В протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 відсутні дані про свідків, також таких відомостей не міститься і в матеріалах справи.

Згідно ст.62 Конституції Українивина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Із врахуванням положень і тлумаченьст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Подані до суду матеріали не містять об`єктивних та фактичних даних, які б підтверджували, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, дані протоколу є сумнівними.

На підставі викладеного та виходячи з положень статті 62 Конституції України про тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП не знайшла свого підтвердження належними та достатніми доказами, тому вважаю за необхідне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а провадження по справі закрити.

Керуючись ст.ст. п.1. 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі ст. 247 п.1 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т. М. Філюк