Справа № 456/5890/21
Провадження № 3/456/2772/2021
ПОСТАНОВА

іменем України

26 листопада 2021 року місто Стрий Львівської області

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитин В.Я., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та особи, який значиться потерпілим від адміністративного правопорушення, розглянувши матеріали, котрі надійшли від Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Княгиничі Рогатинського району Івано-Франківської області, жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , з середньо-спеціальною освітою, заміжньої (на стадії розлучення), непрацюючої, має на утриманні трьох малолітніх дітей, пільгами не користується, раніше протягом року до адміністративної відповідальності не притягалася,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 792957 від 19.11.2021 року стверджується, що ОСОБА_1 15.11.2021 року близько 23 год. 12 хв., перебуваючи у стані емоційного схвилювання за місцем свого проживання, що у АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка та трьох малолітніх дітей, котре виразилося у висловлюваннях нецензурною лайкою, під час чого, своїми діями також розбила скло у дверях, виходячи з квартири, внаслідок чого останнім була завдана шкода їхньому психічному здоров`ю.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи належно та завчасно повідомленою про місце, дату та час розгляду даної справи, у судове засідання з`явилася, свою вину у вчиненні вищевказаного домашнього насильства психологічного характеру по відношенню до свого чоловіка та трьох малолітніх дітей не визнала. Надала пояснення, згідно з котрими у вказаний вечір вона повернулась додому, де проживає разом з своїми трьома малолітніми дітьми, а також з чоловіком, з яким перебуває на стадії розлучення. У той час, коли вона стала відчиняти вхідні двері в квартиру, то виявила, що в дверях замінений замок, а її ключ не підходить до цього замка. Тоді її охопив страх, оскільки всередині перебували її малолітні діти, а на її стуки у вхідні двері та вигуки, ніхто не відреагував. Нарешті потрапивши всередину квартири, вона зустріла сильно виражений емоційний опір її чоловіка ОСОБА_2 , який йшов на конфлікт, дорікаючи їй тим, що вона разом з їхніми спільними трьома малолітніми дітьми проживають у його квартирі і якщо вона має намір з ним розлучатись, то нехай і покидає цю квартиру, котра є його особистою власністю. Зазначила, що їхні діти в цей час спали та присутніми при сварці не були.

Особа, який значиться потерпілим від адміністративного правопорушення, будучи повідомленим про місце, дату та час судового розгляду даної справи, у судове засідання з`явився. Надав пояснення, згідно з котрими його дружина веде розгульний спосіб життя, маючи разом з ним трьох спільних малолітніх дітей часто приходить пізно ввечері напідпитку, дітям час не приділяє, постійно погрожує розлученням, а йому встановлена інвалідність ІІ групи з дитинства. Зазначив, що сварки з дружиною у них виникають часто та пов`язані із спільним побутом й процесом розлучення, а, основне, щодо подальшої долі квартири, в котрій вони проживають та котру він вважає своєю особистою власністю. Поряд з цим, вказав, що не вважає себе потерпілим у наведеній обстановці, так як жодного психологічного насильства над ним чи їхніми трьома малолітніми дітьми не вчинялося, а мав місце черговий конфлікт між ним та дружиною.

Троє малолітніх дітей особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та особи, який значиться потерпілим від адміністративного правопорушення, зокрема, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , які також значаться потерпілими від цього адміністративного правопорушення, у судове засідання не викликались, про таке не повідомлялись.

Суддя, заслухавши пояснення присутніх осіб, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов такого висновку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або за неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

За змістом ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У ході судового розгляду, факту того, що саме 15.11.2021 року близько 23 год. 12 хв. ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 та їхніх трьох малолітніх дітей, не встановлено. Не встановлено також й того факту, що з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 або названим дітям надходили погрози та вчинявся психологічний тиск, що викликало у постраждалих осіб побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю осіб.

Дійсним є лише факт того, що сталась конфліктна сімейна ситуація, однак не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм чинного законодавства у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Конфлікт (від лат. conflictus - зіткнення, сутичка) це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфліктом є також ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Типи конфліктів: 1) реальний конфлікт - це конфлікт, який об`єктивно існує і адекватно сприймається; 2) випадковий, або умовний, конфлікт залежить від обставин, що можуть змінюватися, але ці обставини не усвідомлюються конфліктуючими сторонами; 3) зміщений конфлікт реальний конфлікт, за яким приховується інший конфлікт, що є справжнім чинником конфліктної ситуації; 4) помилково дописаний конфлікт конфлікт, що помилково тлумачиться; 5) латентний конфлікт - конфлікт, який має відбутися, але не виникає тому, що не усвідомлюється; 6) хибний конфлікт у цьому випадку реальних підстав для конфлікту не існує, об`єктивно його немає, але він виникає у свідомості конфліктуючих сторін через помилкове сприймання та розуміння ситуації.

Між тим, жодних свідків події у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено. ОСОБА_2 не конкретизував, які саме протиправні дії вчинила його дружина, в чому саме мав вияв домашнього насильства психологічного характеру по відношенню до нього чи їхніх спільних малолітніх дітей, а, навпаки, вказав, що не вважає себе потерпілим саме від домашнього насильства психологічного характеру.

Такі встановлені обставини адміністративної справи, у їх сукупності, дають судді підстави для висновку, що направлені до Стрийського міськрайонного суду Львівської області адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та їх аргументація у цілому не підтверджують у її діях складу наведеного адміністративного правопорушення.

Так, Європейський Суд з прав людини неоднократно висловлювався щодо порушення стандартів розгляду проваджень у справах про адміністративні правопорушення, з-поміж іншого у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський Суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 року №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

То ж суддя, враховуючи усе вищезазначене, у відповідності до положень ст. ст. 251-252 КУпАП, з урахуванням також положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин цієї справи в їх сукупності, вважає, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутні склад інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2, а, отже, є підстави для застосування наслідків цього, визначених пунктом 1 ст. 247 КУпАП, без необхідності повернення протоколу про адміністративне правопорушення для належного оформлення.

Так, згідно пункту 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності складу адміністративного правопорушення, з огляду на що, слід винести передбачену пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, суддя враховує, що пунктом 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення судового збору.

На підставі усього вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, 40-1, 173-2, 245, 247, 251-252, 280, 283-285 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Копію постанови протягом трьох днів вручити під розписку або ж вислати особі, щодо якої її винесено , про що зробити відповідну відмітку у справі.

Копію постанови у той же строк вручити або висилати особі, який значиться потерпілим від адміністративного правопорушення, на його прохання про це.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, а у випадку такого оскарження з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу, за наслідками розгляду справи по суті.

Суддя В.Я. Микитин