19.05.2021 Провадження № 3/337/269/2021
ЄУН 337/635/21 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.05.2021 року Суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя Салтан Л.Г., розглянувши матеріали які надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, мешкає: АДРЕСА_1 ,
за ст. 124 КпАП України,
Згідно протоколу серії ДПР18 № 147966 від 06.02.2021 року о 09-47 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «TOYOTA CAMRY», держномер НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом, не переконалась, що це буде безпечно, та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернулась за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «FIAT LINEA», держномер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , чим порушила вимоги п.10.9 ПДР України. В результаті зіткнення транспортні засоби пошкоджено, травмованих немає.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнала, вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася не з її вини, зазначила, що не порушувала Правил дорожнього руху.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутись до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності.
Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, організації чи органу громадської самодіяльності.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За приписами пункту 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Ст.124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, за змістом ст.124 КУпАП адміністративна відповідальність особи настає у випадку порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, з-поміж іншого, транспортних засобів.
Враховуючи, що стаття 124 КУпАП є бланкетною, то при розгляді такої категорії справ, необхідно ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення, норми яких правил, інструкцій інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та наслідками, які настали, на що зокрема було звернуто увагу і в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.
Згідно зі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Зміст принципу « поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні тлумачитись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності
Під час судового розгляду за клопотанням ОСОБА_1 судом призначена судова автотранспортна експертиза.
Згідно висновку експерту від 29.04.2021 №СЕ-19/108-21/4119-ІТ за результатами судової автотранспортної експертизи, встановити, чи відповідали дії водія ОСОБА_1 вимогам пп.10.1,10.9 та розділу 34 (дорожня розмітка 1.1) Правил дорожнього руху, а у випадку виникнення небезпеки для її руху також вимогам п п.12.3 Правил дорожнього руху України, з урахуванням наданих на дослідження відеозапису та вихідних даних не надається можливим по причині їх неінформативності.
Крім того, встановити чи були з технічної точки зору дії водія ОСОБА_1 у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням наданих на дослідження відеозапису та вихідних даних не є можливим по причині їх неінформативності.
Отже, зазначеним висновком експерта не встановлена невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам пп.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху не встановлено.
Таким чином, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах провадження докащзи не підтверджують наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_1 у вигляді інкримінованого порушення п.п. 10.9 ПДР та дорожньо-транспортної пригодою внаслідок якої завдано пошкоджень транспортним засобам.
З огляду на досліджені докази, які вказують на події пошкодження автомобілів «TOYOTA CAMRY», держномер НОМЕР_1 та «FIAT LINEA», держномер НОМЕР_2 , за наведених у протоколі обставинах, але не доводять винуватості ОСОБА_1 до вказаної події ДТП, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
Відповідно до положень ст. 38 КУпАП, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.
Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода відбулася 06.02.2021 року, тобто строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності сплив.
Статтею 247 КУпАП імперативно встановлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Керуючись ст.ст.38, 245, 247, 283, 284 КУпАП, суд,-
п о с т а н о в и в:
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення та закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.
Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.
Суддя: Л. Г. Салтан