ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2021р. смт. Веселе

Суддя Веселівського районного суду Запорізької області Нагорний А.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції №1 Мелітопольського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фізична особа-підприємець, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу серії ААБ № 161374 від 21.10.2021 р. про вчинення адміністративного правопорушення (справа № 313/1373/21, провадження № 3/313/572/2021) вбачається, що водій ОСОБА_1 обвинувачується у порушенні вимоги п.2.10 «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р., так як 21.10.2021 р. близько 13 год. 05 хв. по вул. Лісова, 75а смт. Веселе автомобіль Skoda Kamiq н/з НОМЕР_1 під її керуванням залишив місце пригоди.

Посадова особа, яка склала протокол, дії ОСОБА_1 кваліфікувала за ст. 122-4 КУпАП-залишення місця дорожньо-транспортної пригоди.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

ОСОБА_1 , надала пояснення про те, що 21.10.2021 р. близько 12.00 год. вона на своєму автомобілі Skoda Kamiq н/з НОМЕР_1 приїхала додому та залишила авто перед воротами будинку. Через деякий час вона побачила , що перед її двором стоїть авто ВАЗ-21099 який належить ОСОБА_2 , водій якого почав від`їжджати від її двору в бік вул. Центральної. Коли вона підійшла до свого автомобіля то помітила на ньому механічні пошкодження, тобто на її автомобіль було скоєно наїзд. ОСОБА_1 сіла у свій автомобіль і поїхала за автомобілем ОСОБА_2 , який залишив місце ДТП з метою його зупинення та подальшого вирішення питання про відшкодування спричиненої їй шкоди.

Покази ОСОБА_1 підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 161369 від 21.10.2021 р. щодо обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зазначені обставини свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Інших доказів на підтвердження вчинення правопорушення ОСОБА_1 суду не надано.

Виходячи із положень статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, який є підставою для висунутого обвинувачення.

Враховуючи правове значення протоколу про адміністративне правопорушення, який не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, поставленого особі у провину, а також є доказом у справі про адміністративне правопорушення, у такому вигляді не може вважатись допустимим доказом по справі, а відповідно не може бути предметом судового розгляду.

Суд, будучи органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд позбавлений можливості збору доказів.

Згідно із ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, і ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з вищенаведеного, оскільки за результатами розгляду справи не встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю, так як відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1) ч. 1 ст. 247 та ст. ст. 221, 283-284, 287 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі №313/1373/21 про адміністративне правопорушення у відношенні гр. ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови направити ОСОБА_1 та Відділенню поліції №1 Мелітопольського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області для відома.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, на яку винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою) правомочним розглядати скаргу.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О. Нагорний

17.11.21