ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2440/21 Номер провадження 33/814/341/21Головуючий у 1-й інстанції Микитенко В. М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Категорія ч. 1 ст. 44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Дряниця Ю.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 24 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, працюючого водієм «ВІРАЖ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн. на користь держави,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 12 березня 2021 року приблизно о 08 годині 15 хвилин по вул. Небесної Сотні, 39, у м. Полтава, керуючи транспортним засобом БАЗ А079.14, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи регулярні пасажирські перевезення на міському маршруті № 43 «Левада Центр - Левада», перевозив 40 пасажирів, при визначеною характеристикою транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з кількістю місць для сидіння 21 з місцем водія, чим порушив п. п. 8 п. 3 Постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, ч. 1 ст. 44-3 КУпАПз накладенням адміністративного стягнення у вигляді у вигляді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 грн.

Не погоджуючись з постановою суду, адвокат Гайтота Ірина Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. У випадку, якщо суд визнає ОСОБА_1 винуватим, просить суд на підставі ст. 22 КУпАП звільнити останнього від адміністративного стягнення, у зв`язку з малозначністю, обмежившись усним покаранням. Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання в розумінні положень ГК України не є перевізником, а тому в даному випадку не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП

Також просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на ту обставину, що копію вказаної постанови ОСОБА_1 отримав 30 березня 2021 року, а адвокат Гайтота І.М. ознайомилась із матеріалами адміністративної справи 05 квітня 2021 року.

Вказані обставини апеляційний суд визнає поважними, а тому строк на апеляційне оскарження постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 24 березня 2021 року підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги по суті, приходжу до наступних висновків.

Відповідальність за статтею 44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України«Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 8 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року №1236 з 24 лютого 2021 року на території України встановлюється жовтий рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу автомобіля БАЗ А079.14, д.н.з. 12 березня 2021 року, перевозив пасажирів у кількості місць 40 осіб, при допустимих 21 особах (з водієм), що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та відео-файлом з нагрудного відео-реєстратора поліцейського, зі змісту якого вбачається, що в маршрутному автобусі (номер міського маршруту 43) здійснюється перевезення пасажирів з кількістю понад допустиму норму.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд дав вірну оцінку.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, оскільки він не є суб`єктом господарювання в розумінні положень ГК України є необґрунтованими.

Відповідно до «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених Постановою КМУ № 176 від 18 лютого 1997 року, водій має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.

Тобто, обов`язок саме водія, а не перевізника, який є суб`єктом господарювання, контролювати в салоні кількість пасажирів, що перевозяться.

Також безпідставними є твердження скаржника, що поліцейськими не було зафіксовано понаднормової кількості пасажирів у транспортному засобі і не внесено у протокол свідків.

Так, із відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського вбачається, що інспектором патрульної поліції було перераховано кількість осіб, що перебували у маршрутному транспортному засобі не на місцях, передбачених для сидіння. При цьому, слід зауважити, що диспозиція ст. 44-3 КУпАП не передбачає необхідності залучення поліцейськими свідків для фіксації факту вчиненого адміністративного правопорушення.

Під час судового засідання у суді апеляційної інстанції адвокатом Гайтотою І.М. була долучена квитанція від 26 березня 2021 року про оплату ОСОБА_1 штрафу у розмірі 170 грн., разом з тим на запитання суду, що підтверджує вказаний документ - захисник не пояснила з якою метою і в рахунок оплати якого штрафу ним було внесено вказані кошти.

Доводи апеляційної скарги про малозначність вчиненого правопорушення не свідчать про можливість звільнення останнього від відповідальності встановленої законом, оскільки водій повинен був усвідомлювати ризики та розуміти небезпечність своєї поведінки.

Враховуючи те, що об`єктом вказаного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення, а об`єктивна сторона виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, такі дії завдають шкоди як державним (суспільним) інтересам, так і інтересам громадян.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи, характер вчиненого правопорушення, а саме ту обставину, що кількість осіб, що перевозилася маршрутним транспортним засобом майже удвічі перевищувала допустиму норму, беручи до уваги суспільну небезпеку вказаних дій у період карантину в країні, вид та розмір стягнення, яке законодавцем передбачено за вказані дії, апеляційний суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.

Також апеляційний суд враховує, що невиконання останнім вимог закону, ставило під загрозу життя та здоров`я усіх осіб, які перебували на час виявлення правопорушення у салоні автобусу.

Апеляційний суд наголошує, що не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, водій свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, а контролювати кількість пасажирів, які знадяться в салоні автобусу (маршрутного таксі), забезпечення безпеки їх життю та здоров`ю є безпосереднім обов`язком водія транспортного засобу, який здійснює пасажирське перевезення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, при обставинах викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і мотивованим, відтак підстав для його скасування немає, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову районного суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Гайтоти Ірини Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 24 березня 2021 рок, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду Ю. В. Дряниця