Справа № 426/198/21
Провадження № 33/810/86/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши «07» травня 2021 року у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Сєвєродонецьк Луганської області апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ПП « ОСОБА_1 », проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Сватівського районного суду Луганської області від 14 квітня 2021 року по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Сватівського районного суду Луганської області від 14 квітня 2021 року визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП та на нього у відповідності до ч.2 ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 454,00 грн.

У постанові суду зазначено, що 31 січня 2021 року о 10-15 годині на кв. Будівельників м.Сватове ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MAZDA CX-7 д.н.з. НОМЕР_1 , не обрав безпечну швидкість руху та не впорався з керуванням, чим допустив зіткнення з електроопорою та з`їзд на узбіччя, після чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Крім того, 31 січня 2021 року о 10-15 годині на кв. Будівельників м.Сватове ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MAZDA CX-7 д.н.з. НОМЕР_1 , після скоєння ДТП, зник з місця пригоди, чим порушив вимоги п.2.10 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.122-4 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову судді Сватівського районного суду Луганської області від 14 квітня 2021 року щодо нього та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в постанові суду належним чином не мотивовано, чому у відношенні нього застосовується стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та чому не можна застосувати менш суворий вид стягнення, передбачений ст.124 КУпАП.

Звертає увагу на те, що зазначення в постанові суду, що він керуючи транспортним засобом не обрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, чим допустив зіткнення з електроопорою та з`їзд на узбіччя, після чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 12.1 КУпАП та, що він керуючи транспортним засобом після скоєння ДТП зник з місця пригоди, чим порушив вимоги п.2.10 КУпАП, не відповідає дійсності, так як зазначені вище пункти КУпАП він не порушував, з місця пригоди не зникав, а домовившись з власником автомобіля, який залишився чекати приїзду поліції, пішов шукати трос, який був необхідний для того, щоб витягнути машину з грязюки. На місце ДТП він повернуся дуже швидко, але пізніше працівників поліції.

Зазначає, що внаслідок ДТП ніхто не постраждав, він вперше притягується до адміністративної відповідальності. При розгляді справи в суді першої інстанції ним було надано лист від 22.02.2021 року в якому він повністю визнав свою провину і просив розглянути справу без його участі. 11 березня 2021 року на 09-30 годину він прийшов до суду, але розгляд справи було перенесено на 14-00 годину. З`явившись у призначений час, суддя не вислухавши його пояснення і доводи, знову призначив розгляд на інший день, про дату і час якого його повідомлено не було та повістки до нього не надходили. Тому вважає, що неповідомлення належним чином та у спосіб визначений діючим законодавством, про день та час розгляду справи порушує його право на захист та справедливий судовий розгляд, оскільки його доводи в судовому засіданні не досліджувалися, свідки не викликалися, що вплинуло на прийняте судом рішення. Разом з цим вказує, що після роботи він перебуває у свого батька, який є інвалідом 1 групи та потребує постійного догляду, тобто не за місцем реєстрації, а тому можливо саме з цієї причини до нього і не надходили повістки.

На думку ОСОБА_1 , місцевий суд при накладенні на нього адміністративного стягнення не дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки призначив йому найбільш суворий вид стягнення, передбачений ст.124 КУпАП, але належним чином не обгрунтував прийняте рішення, врахував лише характер вчиненого правопорушення та ступінь суспільної небезпеки, натомість не врахував дані про його особу, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Апелянт вказує, що він є фізичною особою-підприємцем, має постійний дохід, торгує металевими виробами на Сватівському міському ринку, які закуповує в м. Харкові та їздить за ними на автомобілі товариша, а тому може сплатити штраф.

Зазначає, що так як він не має іншого доходу крім торгівлі на ринку та за товаром їздить на автомобілі, то позбавлення права керування транпортними засобами призведе до повної втрати доходу і неможливості подальшого існування. На підставі викладеного вважає, що призначене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, є занадто суворим.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні у повному обсязі та додатково суду пояснив, що не заперечує своєї вини у скоєнні правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП за обставин, встановлених рішенням місцевого суду, але просить врахувати те, що він жодного разу не притягався до адміністративної відповідальності, жалкує про скоєне, а також те, що позбавлення його права керування транспортними засобами залишить його без можливості здійснювати підприємницьку діяльність та надавати належну турботу за батьком, який є інвалідом 1 групи.

Апеляційний суд, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом не дотримано у повному обсязі.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ст.122-4 КУпАП, а саме недотримання під час керування транспортним засобом вимог ПДР України, що призвело до пошкодження транспортного засобу та залишення місця пригоди.

Вказані висновки місцевого суду ґрунтуються на досліджених та наведених у постанові доказах, які є нелажними та допустимими з огляду на критерії ст.251 КУпАП, а тому доводи апелянта щодо його незгоди з фактичними обставинами вчиненого правопорушення за ст.122-4 КУпАП не заслуговую на увагу та спростовуються наявними в матеріалах справи доказах, а також визнані ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 є неспроможними виходячи з наступного.

За загальними правилами ч.1 ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Разом з цим за приписами ч.2 ст.38 цього Кодексу якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Згідно з положеннями статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Матеріали справи свідчать про дотримання місцевим судом вимог закону щодо своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового розгляду справи.

Так, після автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2021 року (а.с.12) судова повістка про виклик до суду на 09:30 год. 23 лютого 2021 року була надіслана ОСОБА_1 за адресою, зазначеною з його слів у протоколі про адміністративне правопорушення - АДРЕСА_1 , та отримана ним особисто 17.02.2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення (а.с.13-14).

22 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить провести розгляд справи без його участі, вину визнає в повному обсязі (а.с.15).

У подальшому на адресу ОСОБА_1 надсилалася судова повістка про виклик до суду на 09:40 год. 11 березня 2021 року, яка також була отримана ним особисто 01 березня 2021, про що свідчить розписка (а.с.16-17).

11 березня 2021 року постановою судді справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 та ст.122-4 КУпАП було об`єднано в одне провадження (а.с.18).

У зв`язку з цим судом було відкладено розгляд справи на 09:40 год. 24 березня 2021 року та надіслано ОСОБА_1 судову повістку про виклик до суду, яка була повернута «Укрпошта» без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.19-21).

Через це суд повторно надіслав ОСОБА_1 судову повістку про виклик до суду на 09:40 год. 14 квітня 2021 року, яка також була повернута «Укрпошта» без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.22-24) та 14 квітня 2021 року ухвалив оскаржуване рішення без участі ОСОБА_1 , навівши у постанові відповідні мотиви можливості розгляду справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.с.25-26).

З цього приводу у своїй постанові суддя Сватівського районного суду Луганської області від 14 квітня 2021 року, проаналізувавши процесуальну поведінку ОСОБА_1 під час судового розгляду справи, вірно зазначив, що відповідно до ч.3 ст.268 присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обов`язковою та особа була обізнана про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, мала можливість отримати судові повістки за місцем проживання, проте не вживала заходів для явки до суду, тому її поведінка свідчить про свідоме затягування розгляду справи з метою уникнення притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, перебіг судового розгляду даної справи у суді першої інстанції свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд своєї справи у Сватівському районному суді Луганської області, крім того надав до суду власну заяву про розгляд справи без його участі, однак не скористався своїм правом особисто з`явитися у судове засідання та надати суду власні пояснення щодо обставин подій, які мали місце згідно протоколів про адміністративні правопорушення за ст.124 та ст.122-4 КУпАП, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про свідому відмову ОСОБА_1 користуватися своїми процесуальним правами у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Зокрема ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, зазначав, що особа у розумінні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

З огляду на викладене місцевий суд, дотримуючись визначених ч.1 ст.277 КУпАП строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, та враховуючи усталену практику Європейського Суду з прав людини з аналогічних питань, а також правові позиції Суду, який визнав пріоритет публічного інтересу над приватним, обґрунтовано прийняв рішення у справі за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , на підставі наявних та досліджених судом доказів.

Окрім того, права ОСОБА_1 , передбачені ст.268 КУпАП, відновлені шляхом подання ним апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Разом з цим доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права під час вирішення питання про накладення на нього адміністративного стягнення, є слушними з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Накладаючи на ОСОБА_1 найсуворіше адміністративне стягнення, передбачене санкцією ст.124 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення), місцевим судом не у повній мірі дотримано вимог статей 33, 36 КУпАП.

Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Положення ч.2 ст.36 КУпАП визначають, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Матеріали справи свідчать, шо ОСОБА_1 вчинив два адміністративні правопорушення, передбачені різними статтями КУпАП.

Санкція ст.122-4 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення) передбачала накладення таких адміністративних стягнень як: штраф в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

В той же час санкція ст.124 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення) передбачала можливість накладення стягнення у вигляді: штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року, а отже є менш серйозним правопорушенням у порівнянні зі ст.122-4 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення), з огляду на визначену статтею 24 цього Кодексу класифікацію видів адміністративних стягнень.

Тобто суд, обираючи вид адміністративного стягнення в межах санкції інкримінованих ОСОБА_1 статей, у вчиненні яких його визнано винним, мав призначити стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме в межах санкції ст.122-4 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення), але цього не зробив, чим порушив норми матеріального права.

Однак відповідно до вимог ч.9 ст.294 КУпАП, у разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено, що виключає можливість апеляційному суду, відповідно до приписів ч.2 ст.36 КУпАП, призначити ОСОБА_1 найсуворіше стягнення, яке передбачено санкцією ст.122-4 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення), а саме у виді громадських робіт або адміністративного арешту.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Враховуючи вищенаведе, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 має бути призначено адміністративне стягнення відповідно до приписів ч.2 ст.36 КУпАП, та в межах санкції ст.122-4 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення), а саме у виді штрафу.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Сватівського районного суду Луганської області від 14 квітня 2021 року - зміні в частині призначення адміністративного стягнення, з накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, відповідно до приписів ч.2 ст.36 КУпАП, в межах санкції ст.122-4 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення) у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 14 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення) - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

На підставі ч.2 ст.36 КУпАП накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення) - адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО