ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/162/21 Номер провадження 33/814/282/21Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., з участю секретаря судового засідання Гринь А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 09 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень 00 копійок з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривень 00 копійок.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим за те, що він 11 грудня 2020 року о 22 годині 50 хвилин керував автомобілем марки «Chevrolet Niva», д.н.з. НОМЕР_1 , у районі будинку № 69, розташованого по вулиці Тараса Шевченка у місті Лохвиці Полтавської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі особа, притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 09 березня 2021 року та закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що: протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом по даній справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не викликали сумнівів у суду, у той же час факт керування не підтверджено доказами; пояснення свідків не можуть підтверджувати вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки поліцейським було продиктовано свідкам текст пояснень, які є ідентичними один з одним, та вказано де розписатись, а тому ці пояснення потребують перевірки в судовому засіданні; ОСОБА_1 не перебував у стані сп`яніння та не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі охорони здоров`я, що підтверджується й тим, що фактично через годину після складання протоколу, апелянт пройшов огляд на стан сп`яніння у КНП Лохвицька міська лікарня та згідно висновку, складеному 12 грудня 2020 року о 00 годині 30 хвилин ОСОБА_1 у стані сп`яніння не перебував.

При цьому, ОСОБА_1 наводить доводи про те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови порушено права апелянта, тим самим не дотримано порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме розглянуто справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ігноруючи належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, клопотання останнього про відкладення розгляду справи, обґрунтовані поважними причинами.

Апелянт зазначає, що не мав об`єктивної можливості з`явитись у судові засідання, призначені на: 18 лютого 2021 року через відрядження, про що суду надано докази; 03 березня 2021 року у зв`язку з отриманою травмою та неможливістю самостійно пересуватись, на підтвердження чого апелянтом до суду подано довідку лікаря травматолога КНП Лохвицької міської лікарні від 03 березня 2021 року; 09 березня 2021 року через виявлення в апелянта антигену SARS-CoV-2, перебуванням на лікуванні у Лохвицькій АЗПСМ та потребою у самоізоляції, про що подано клопотання до суду та надано довідку з лікарні і копію результату імнуноферментного дослідження від 05 березня 2021 року.

Крім того, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності стверджує, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що саме зі сторони органу поліції мало місце затягування розгляду справи, оскільки матеріали провадження майже 2 місяці не передавались поліцією до суду.

Апелянт вказує, що у нього відсутні технічні засоби для використання системи «EasyCon», про що зазначено місцевим судом, та призначення розгляду справи з перервою у 5 днів не дало б ОСОБА_1 можливості вчасно подати клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконеренції.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених, зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази керування ним транспортним засобом та у подальшому заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, допитавши поліцейських, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП судове рішення переглядається у межах доводів апеляційної скарги.

Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Адміністративна відповідальність за статтею 130 КУпАП настає, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 2.5 ПДР України вказано, що водій на вимогу працівника поліції повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП послався як на докази винуватості ОСОБА_1 на дані: протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №191006 від 11 грудня 2020 року; направлення на огляд до медичного закладу з метою виявлення стану сп`яніння; письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відеозапису.

Однак з таким висновком місцевого суду суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови залишив поза увагою те, що матеріали справи не містять будь-яких фактичних даних про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто виконував функції водія, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, що унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

З технічного носія інформації, на якому записано відеозаписи від 11 грудня 2020 року вбачається, що 11 грудня 2021 року о 23 годині 10 хвилин працівниками поліції запрошено двох свідків та повідомлено останнім про те, що було зупинено ОСОБА_1 , у якого наявні ознаки алкогольного сп`яніння. У присутності цих свідків поліцейським запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер», на що апелянт нічого не відповів, а у подальшому відійшов від поліцейського, який повідомив, що буде розцінювати наведені дії як відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. У подальшому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі. У процесі оформлення матеріалів під час з`ясування працівником поліції чи буде отримувати ОСОБА_1 копію протоколу, апелянт зазначив, що він за кермом не їхав.

Наведені відеозаписи не містять будь-яких фактичних даних щодо керування апелянтом транспортним засобом за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, який як зазначено вище заперечував щодо виконання ним функцій водія, що зафіксовано засобами об`єктивного контролю.

З наявної відеофіксації вбачається знаходження транспортного засобу «Chevrolet Niva» на узбіччі дороги з увімкненими аварійними сигналами, будь-яких даних даних щодо перебування у ньому водія та перебування у русі автомобіля відеозаписом не зафіксовано.

Крім того, слід зазначити, що з технічного носія інформації вбачається присутність декількох осіб на місці події та цей доказ не містить відомостей, що дозволяли б ідентифікувати серед них особу, що керувала автомобілем як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 6).

За протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР №191006 від 11 грудня 2020 року транспортний засіб «Chevrolet Niva», д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 (а.с. 1).

21 квітня 2020 року Полтавським апеляційним судом з метою перевірки доводів апелянта витребувано з Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції технічний носій інформації, на якому записано повний відеозапис, що стосуються складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 11 грудня 2020 року.

Разом з тим, 06 травня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшов технічний носій інформації, на якому містяться відеозаписи від 11 грудня 2020 року, зміст яких є ідентичним змісту відеозаписів, наведених вище.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №191006 від 11 грудня 2020 року, 11 грудня 2020 року о 22 годині 50 хвилин по вулиці Тараса Шевченка, 69 у місті Лохвиці Полтавської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Chevrolet Niva», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`ягніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України (а.с. 1).

У матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11 грудня 2020 року, за даними якого ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився у присутності двох свідків. У цьому акті зазначено ознаки алкогольного сп`янінні, виявлені поліцейським в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів (а.с. 3).

У наведеному вище протоколі про адміністративне правопорушенняі зазначено анкетні відомості двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , письмові пояснення яких долучено суб`єктом збирання доказів до матеріалів справи (а.с. 4-5).

Проте, враховуючи, що ці свідки не були допитані у суді першої інстанції, посилання цього суду на їх пояснення як на доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у вину, є помилковими, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими поліції або посилатися на них.

До того ж, допитані у судовому засіданні апеляційної інстанції поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили, що згадані вище свідки не можуть підтвердити керування ОСОБА_1 автомобілем, оскільки не були очевидцями даного факту, а тому необхідність допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для перевірки доводів апелянта у частині виконання ОСОБА_1 функцій водія, позбавлена раціонального сенсу.

Більш того, ці свідки неодноразово викликались до суду апеляційної інстанції, проте не з`явились. Не виконано і органами поліції доручення щодо встановлення місцезнаходження свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та вручення останнім повісток про виклик до Полтавського апеляційного суду.

На запитання судді апеляційного суду щодо вибірковості відеофіксування поліцейські повідомили, що не встигли зафіксувати керування транспорнтим засобом за допомогою бодікамер, а відеозапис з реєстратора з патрульного автомобіля не зберігся. У той же час, працівники поліції суду апеляційної інстанції стверджували, що підставою для зупинки ОСОБА_1 було повідомлення місцевих жителів, які повідомили, що останній керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, тобто поліцейські були заздалегідь обізнані про можливе вчинення апелянтом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, однак не зафіксували у повному обсязі обставини, на підтвердження даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши наведені вище докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у своїй сукупності достатності, апеляційним судом встановлено факт відмови ОСОБА_1 у присутності двох свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі, проте під час розгляду справи не встановлено будь-яких фактичних даних, які б підтверджували те, що 11 грудня 2020 року о 22 годині 50 хвилин по вулиці Тараса Шевченка, 69 у місті Лохвиці Полтавської області ОСОБА_1 був водієм автомобіля марки «Chevrolet Niva», д.н.з. НОМЕР_1 , тобто керував цим транспортним засобом.

За таких обставин, у даному випадку відсутні докази на підтвердження факту керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом, що є обов`язковою складовою частиною об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Матеріали справи не містять будь-яких даних, які б спростовували твердження апелянта про те, що він не керував автомобілем.

Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та пояснення поліцейських на підтвердження його змісту у відсутності інших доказів винуватості не може беззаперечно підтверджувати винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративних правопорушень, які ставляться їй у вину, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення викладаються фактичні обставини вчинення правопорушення, які повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували винуватість особи і не викликали сумнівів у суду.

У ст.62 Конституції України зазначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з тим, у даному випадку посадовою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, не надано суду переконливих та об`єктивних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку з чим оскаржувана постанова суду першої інстанції не може вважатись законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, а апеляційна скарга задоволенню.

Разом з тим, необґрунтованими є посилання апелянта на висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12 грудня 2020 року, оскільки цей висновок складений після відмови ОСОБА_1 у присутності двох свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі, у той час як апелянту ставилось у вину не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України і утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таким чином, цей доказ не містить інформацію щодо предмету доказування у даній справі.

Щодо тверджень апелянта про розгляд справи за його відсутності, то апеляційний суд зауважує, що можливість реалізації прав, передбачених Конституцією України та ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 було надано при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, якими останній і скористався.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 09 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 - скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун