Номер провадження 3/521/496/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Морозова І.В, за участю секретаря Димитрової Н.І., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Єршова Р.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Одеської митниці Держмитслужби, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, директора ТОВ «МЕРКУРІЙ ЮГ ПЛЮС» (), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 від 05.02.2019 виданий органом 5112, РНОКПП НОМЕР_2 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 Митного Кодексу України,

В С Т А Н О В И Л А :

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшов протокол №0913/50000/20 від 09.09.2020 року про порушення митних правил з відповідними матеріалами у відношенні гр. ОСОБА_1 за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

З протоколу про порушення митних правил вбачається, що 20.08.2020 директором ТОВ «МЕРКУРІЙ ЮГ ПЛЮС» ОСОБА_1 була підготовлена та подана до Одеської митниці Держмитслужби митна декларація «ІМ 40 АА», яка була прийнята та зареєстрована за номером № UA500110/2020/009873 на товар «прибори кухонні з силікону, фарби на основі акрилових полімерів, вироби для свят: пневмохлопавки», що надійшов в контейнері MSKU8534081.

Разом з митною декларацією в якості підстави для митного оформлення до Одеської митниці Держмитслужби надано наступні документи: інвойс № 1808MBRC від 14.07.2020, коносамент № G від 16.07.2020, контракт № 93-6092 від 13.07.2020, тощо.

Відповідно до вищезазначених товаросупровідних документів від відправника компанії «JINHUA LVHUA PLASTIC CO., LTD» (Китай) на адресу компанії одержувача «МЕРКУРІЙ ЮГ ПЛЮС» (68000, Україна, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Шевченка, буд. 7-А, офіс 27, )в контейнері MSKU8534081 переміщувався вантаж: «товар № 1: «Прибори кухонні з силікону: пензлик кондитерський - 20 000 шт., килимок раскаточний - 10 000 шт., форма для випічки - 1 360 шт.» (вага брутто 2 034,8 кг, нетто 1 923,6 кг); товар № 2: «Фарби на основі акрилових полімерів: штучний сніг в балончиках - 41 952 шт., фарба-спрей декоративна в балончиках - 20 160 шт.» (вага брутто 7 117 кг, нетто 5 823 кг); товар № 3:«Вироби для свят: пневмохлопавки - 37 724 шт.» (вага брутто 5 572,8 кг, нетто 5 208,8 кг)».

В результаті проведення митного огляду, що відбувався 25.08.2020 було виявлено, що товар № 2 (заявлений в МД як фарби на основі акрилових полімерів: штучний сніг в балончиках, фарба-спрей декоративна в балончиках) фактична вага нетто одного місця Арт. XF-PX2505 складає 5,2 кг., та відповідно загальна вага нетто склала 4344, 8 кг. Арт. XF-FJ1510 вага нетто одного місця складає 5,8 кг., та відповідно загальна вага нетто склала 1171, 6 кг. Арт.XF-FJ1509 вага нетто одного місця складає 5,8 кг., та відповідно загальна вага нетто склала 1264, 4 кг.

Таким чином, фактично товару № 2 в контейнері MSKU8534081 за МД № UA500110/2020/009873 на 957,8 кг. більше ніж заявлено в митній декларації.

Відповідно до графи №54 відповідальною особою за заявлення у митній декларації «ІМ40ДЕ» за № UA500110/2020/009873 відомостей про товар є директор ТОВ «МЕРКУРІЙ ЮГ ПЛЮС» (68000, Україна, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Шевченка, буд. 7-А, офіс 27, ) гр. ОСОБА_1 , який відповідно до вимог ст. 266 МК України несе відповідальність, передбачену Митним кодексом України, у повному обсязі.

Таким чином, на думку митного органу, гр. ОСОБА_1 було порушено процедуру декларування товарів, передбачену ст. 257 МК України, та не було заявлено за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, що призвело до порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.

На підставі вищевказаних обставин посадовою особою Одеської митниці Держмитслужби було складено протокол про порушення митних правил №0913/50000/20, за ознаками порушення ст. 472 МК України.

У судовому засіданні гр. ОСОБА_1 участі не приймав, однак приймав участь його представник адвокат Єршов Р.В., який надав заперечення, відповідно до яких просив провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Представник митниці, який належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, до судового засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вислухавши думку учасників процесу, суд не знаходить достатніх підстав для визнання особи винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, за кваліфікуючими ознаками: недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 20.08.2020 директором ТОВ «МЕРКУРІЙ ЮГ ПЛЮС» ОСОБА_1 була підготовлена та подана до Одеської митниці Держмитслужби в електронному вигляді митна декларація «ІМ 40 АА» яка була № UA500110/2020/009873, а також товаросупровідні та комерційні документи, зокрема: інвойс № 1808MBRC від 14.07.2020, коносамент № G від 16.07.2020, контракт № 93-6092 від 13.07.2020, на товар «прибори кухонні з силікону, фарби на основі акрилових полімерів, вироби для свят:пневмохлопавки», які надійшли в Україну з Китаю на судні закордонного плавання у контейнері MSKU8534081.

В результаті проведення митного огляду, що відбувався 25.08.2020 було виявлено, що товару № 2 на 957,8 кг (нетто) більше, ніж заявлено у митній декларації № UA500110/2020/009873.

Відповідно до ч. 1 ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, суддя зобов`язаний повно та всебічно з`ясувати усі обставини справи, зокрема, чи мало місце адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного її вирішення при цьому, встановити істину по справі необхідно з аналізу наявних доказів, які відповідно чинного законодавства, представляють собою будь які фактичні дані, які підтверджують або спростовують ті чи інші обставини і мають суттєве значення для правильного вирішення справи по суті.

Диспозицією ст. 472 МК України передбачено, що відповідальність настає через недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України, тобто не заявлення за встановленою формою точних та достовірних даних про товар. Тобто, відповідальність може наступати лише у випадку, коли особі відомі усі необхідні реквізити товару, що підтверджуються відповідними документами, однак особа їх не декларує за встановленою формою.

Отже, основним безпосереднім об`єктом правопорушення за даною нормою закону є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України, а об`єктивною стороною є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, активна поведінка (вчинок) особи.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність умислу чи необережності, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює, чи може та повинен передбачати обставини і характер незаконного недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто, незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Так, підставою для переміщення предметів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митниці на пропуск предметів через митний кордон. Законодавчими актами встановлено, зокрема, що це може бути митна декларація.

Статтею 257 МК України, визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ч. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03 червня 2005 року №8, підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.

Документами, що містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.

На думку митного органу, порушення особи полягало в порушенні процедури декларування та недекларуванні за встановлено формою, передбаченою ст. 257 МК України, точних відомостей про кількість товару. Однак, при складанні протоколу, митним органом не були враховані наступні обставини.

Так, за результатами дослідження матеріалів справи було встановлено, що в рамках укладеного контракту від 13.07.2020 року № 93-6092 між ТОВ «МЕРКУРІЙ ЮГ ПЛЮС» та компанією «JINHUA LVHUA PLASTIC CO., LTD» (Китай) до України прибули товари: «прибори кухонні з силікону, фарби на основі акрилових полімерів, вироби для свят: пневмохлопавки».

Згідно з 1.1. Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити товар, згідно з інвойсами до зазначеного Контракту, які є його невід`ємною частиною.

Після надходження товарів в Україну, 20.08.2020 ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби подана для митного оформлення ЕМД № UA500110/2020/009873.

При заповненні ЕМД № UA500110/2020/009873 ОСОБА_1 відображав відомості із товаросупровідних та комерційних документів, складених компанією «JINHUA LVHUA PLASTIC CO., LTD» (контрагентом) відповідно до попередньо досягнутих домовленостей.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 МК України та п. 2.1 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 30.05.2012 № 631, для здійснення митного оформлення товарів декларант подає до підрозділу митного оформлення митну декларацію, рахунок або інший документ, який визначає вартість товару (інвойс), та у випадках, встановлених Митним кодексом України також декларацію митної вартості.

У графі 31 ЕМД № UA500110/2020/009873, яка разом з документами, зазначено найменування, кількість товару з посиланням саме на інвойс.

Згідно з Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, у разі поміщення товарів у митний режим імпорту у графі 31 митної декларації зазначаються відомості про найменування та кількість товару згідно з рахунком або іншим документом, що визначає вартість товару, тобто згідно з інвойсом. У графі 38 «Вага нетто (кг)» зазначається в кілограмах вага товару, описаного в графі 31 МД, без будь-якої упаковки згідно з товаросупровідними документами.

Так, в ЕМД № UA500110/2020/009873 ОСОБА_1 було заявлено 3 найменування товарів, серед яких: товар № 2 «Фарби на основі акрилових полімерів: штучний сніг в балончиках - 41 952 шт., фарба-спрей декоративна в балончиках - 20 160 шт.» (вага брутто 7 117 кг, нетто 5 823 кг).

Посадові особи митниці в Акті про проведення огляду товарів від 25.08.2020 зазначили, що у контейнері MSKU8534081 фактична вага брутто відповідає заявленій в ЕМД № UA500110/2020/009873, а кількість товарів не перевірялись, що зафіксовано в графі 8.3. Акту митного огляду від 25.08.2020.

Разом з цим, в цьому акті зазначено, що товару № 2 на 957, 8 кг (нетто) більше, ніж заявлено у митній декларації № UA500110/2020/009873 та ніж зазначено у комерційних документах.

Однак, ані актом, ані будь-якими іншими матеріалами справи, документально не підтверджено саме в який спосіб, або за якою методикою здійснювалось зважування та виведено загальну вагу нетто фарби, яка знаходиться всередині балончику.

Отже, митницею документально, у встановлений законодавством спосіб, не доведено, що зміна фактичної ваги нетто товару № 2 вплинула на збільшення митних платежів, тобто викладені в протоколі про порушення митних правил № 0913/50000/20 факти призводять до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання.

Таким чином, митницею на припущеннях зроблено висновок про відсутність підстав для застосування в даному випадку положень статей 268, 460 МК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 МК України, перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

Перед декларуванням товару, проведено зважування контейнеру MSKU8534081, результати якого співпали із зазначеними в документах ваговими характеристиками та, які в подальшому заявлено ОСОБА_1 у ЕМД № UA500110/2020/009873.

Відповідно до статей 268, 460 МК України допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Дана обставина має значення для правильної кваліфікації дій особи, стосовно якої складено протокол, оскільки як визначено в ч.ч. 1, 2 ст. 268 МК України - допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, не тягне за собою застосування санкцій, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, посадові особи митних органів надають декларантам або уповноваженим ним особам можливість виправити помилки, допущені в митній декларації.

Відповідно до ч. 1 ст. 460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Враховуючи, що митним органом не надано будь яких достовірних даних про зменшення митних платежів (взагалі нічого не роз`яснено про зміну платежів), суд приходить до висновку, що працівниками митниці дана кваліфікація діям особи на підставі припущень, які були зроблені передчасно, не беручи до уваги застосування положень ст.ст. 268 та 460 МК України, зокрема, можливість виправити помилки, допущені в митній декларації.

Слід зазначити, що декларантом було добросовісно виконано свої обов`язки для внесення до ЕМД достовірних відомостей про товар.

Відповідно до вимог Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Мінфіну України від 30.05.2012 року №651, при заповненні графи 31 митної декларації в розрізі кожного найменування товару зазначаються відомості, необхідні для ідентифікації товарів, що є в наявності, зокрема щодо: найменування товару (згідно з рахунком або іншим документом, що визначає вартість товару); кількості (в одиницях виміру згідно з рахунком або іншим документом, що визначає вартість товару).

При заповненні митної декларації гр. ОСОБА_1 відобразив відомості із товаросупровідних та комерційних документів, наданих компанією відправником, відповідно до попередньо досягнутих домовленостей.

Отже, гр. ОСОБА_1 , як декларантом, були виконані вимоги Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Мінфіну України від 30.05.2012 року №651, під час внесення відомостей до ЕМД щодо найменування та кількісних характеристик товарів.

Підсумовуючи вищевикладене, судом встановлено, що зазначені докази, а також враховуючи, що ОСОБА_1 заповнював ЕМД № UA500110/2020/009873 на підставі представлених компанією продавцем «JINHUA LVHUA PLASTIC CO., LTD» комерційних документів (зокрема інвойс № 1808MBRC від 14.07.2020, пакувальний лист до інвойсу), та у відповідності до вимог Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Мінфіну України від 30.05.2012 № 651, в сукупності вказують на відсутність наміру з боку ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, пов`язаного із недекларуванням товарів, що свідчить про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Статтею 495 МК України та статтями 251, 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім цього, слід зазначити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції, "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

У рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Аналогічну правову позицію визначив Постановою від 31.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 760/10803/15-а (адміністративне провадження № К/9901/19074/18): один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Так, митним органом не надано жодних даних про те, що зміна ваги нетто вплинула на зміну розміру митних платежів, а лише зазначено про вагову невідповідність даним, заявленим у товаросупровідних документах. Крім того, гр. ОСОБА_1 були сплачені митні платежі відповідно до ваги брутто товарів, яка, як встановлено посадовими особами митниці в акті про проведення про проведення огляду товарів від 25.08.2020 відповідає заявленій в ЕМД № UA500110/2020/009873, а кількість товарів не перевірялись, що зафіксовано в графі 8.3. Акту митного огляду від 25.08.2020.

Отже, посилання митного органу ґрунтуються лише на припущеннях, без підтвердження належними доказами.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Попри це, хотілося б звернути увагу на те, що процес про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Отже, суд, аналізуючи вищевикладені обставини, враховуючи наведені норми та керуючись конституційним принципом презумпції невинуватості, вказаним в ст. 62 Конституції України (тобто, вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів), вважає, що вина особи у скоєні адміністративного правопорушення не доведена, а тому провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 528 МК України, у справі про порушення митних правил суд (суддя) виносить одну з постанов, передбачених частиною першою статті 527 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 527 МК України, у справі про порушення митних правил суд (суддя), що розглядає справу, виносить, зокрема, постанову про закриття провадження у справі.

Суд, беручи до уваги наведені обставини та норми закону, приходить до висновку, що у діях декларанта відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, що є підставою для закриття провадження по справі, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно ст. 283 КУпАП України, постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, отже, у зв`язку з закриттям провадження по справі, товар, вилучений митними органами відповідно до протоколу, підлягає поверненню його власнику або уповноваженій ним особі у встановленому законом порядку, після сплати всіх необхідних зборів, податків та платежів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 268, 460, 472, 527, 528, 529 МК України, ч.1 п.1 ст. 247, ст. ст. 283, 284 КУпАП

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №0913/5000/20 від 09.09.2020, повернути ОСОБА_1 або уповноваженій особі в установленому законом порядку.

Постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І.В. Морозова