Справа № 298/1691/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
08.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав потерпілий ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2021 року
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, офіційно непрацюючого, сезонного робітника, до адміністративної відповідальності не притягувався,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Вилучене посвідчення водія серія НОМЕР_1 повернуто ОСОБА_2 .
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 088708, 14.12.2020, о 03 год 40 хв, між населеними пунктами с. Кам`янське та с. Хмільник водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Skoda Fabia». з. НОМЕР_2 не надав переваги у русі автомобілю марки «Audi» д. н. з. НОМЕР_3 , який рухався головною дорогою, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, у зв`язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 своїми діями порушив вимоги п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Не погоджуючись із судовим рішенням, потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що із мотивом постанови щодо добровільного відшкодування завданих збитків не погоджується. Зазначає, що матеріальну шкоду завдано не ОСОБА_1 , який знаходився за кермом транспортного засобу в момент ДТП, а ОСОБА_3 , який є власником транспортного засобу згідно із свідоцтвом про реєстрацію автомобіля марки «Audi» д. н. з. НОМЕР_3 , також який і має бути потерпілим у справі. Стверджує, що не визнання в постанові суду потерпілим ОСОБА_3 позбавляє його можливості отримання відшкодування завданої матеріальної шкоди за страховим полісом. Вказує і на те, що він - ОСОБА_1 , жодних претензій до ОСОБА_2 ні майнового, ні матеріального характеру не мав і не має. Просить постанову скасувати, ухвалити нову, якою визнати потерпілим власника автомобіля марки «Audi» д. н. з. НОМЕР_3 ОСОБА_3 .
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності апелянта ОСОБА_1 та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи; при цьому береться до уваги те, що від ОСОБА_1 02.11.2021 надійшла заява про неможливість брати участь у судовому засіданні у зв`язку з хворобою, до того ж апелянт зазначив, що не заперечує щодо проведення розгляду справи без його участі.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП,
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №088708 підтверджено, що 14.12.2020, о 03 год 40 хв, між населеними пунктами с. Кам`янське та с. Хмільник водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Skoda Fabia». з. НОМЕР_2 не надав переваги у русі автомобілю марки «Audi» д. н. з. НОМЕР_3 , який рухався головною дорогою, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, у зв`язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 своїми діями порушив вимоги п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. З протоколу також убачається, що потерпілим у справі є ОСОБА_1 .
Зазначені у протоколі обставини також підтверджуються схемою місця ДТП від 14.12.2020 (а. с. 2), письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_1 (а. с. 3) та письмовими поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 (а. с. 4).
У вищевказаній схемі відображено місце ДТП, а також пошкодження, які отримали транспортні засоби внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зі схеми місця ДТП також убачається, що така складена поліцейським Білогор І., дані про пошкодження транспортних засобів підтверджено учасниками ДТП потерпілим ОСОБА_1 та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 .
Відповідно до заяви ОСОБА_2 , направленої до суду першої інстанції 08.01.2021, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнає повністю, кається, та зазначає, що з потерпілим у справі вони примирилися, всі збитки відшкодовані.
Зміст заяви потерпілого у справі ОСОБА_1 від 08.01.2021 свідчить про те, що з винуватцем ДТП ОСОБА_2 вони примирились, жодних претензій ні матеріального, ні морального характеру потерпілий не має.
Викладені у поясненнях твердження про примирення учасників ДТП, а саме потерпілого ОСОБА_1 й винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та відсутність у них претензій щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтверджуються протоколом судового засідання від 21 січня 2021 року.
Оцінюючи зібрані у справі докази враховується й те, що вимоги КУпАП та інших нормативно-правових актів при збиранні доказів та фіксуванні обставин дорожньо-транспортної пригоди порушені не були.
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, враховуючи наведене вище вважає, що суддею місцевого суду дана правильна оцінка наявним у справі доказам, а тому висновок про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення є таким, що відповідає фактичним обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам і узгоджується з вимогами закону.
Так, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 порушив вимоги п. п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій транспортного засобу повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Згідно з п. 10.2 ПДР, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає. Сукупність доказів, які містяться у матеріалах справи свідчать про те, що вищезазначені норми ОСОБА_2 були порушені.
Вищенаведені докази у своїй сукупності підтверджують, що ДТП відбулась саме внаслідок допущених водієм ОСОБА_2 порушень вимог п. п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України.
Твердження апелянта про те, що судом не встановлено хто саме є потерпілим у справі, кому належить автомобіль марки «Audi» д. н. з. НОМЕР_3 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 , - апеляційний суд відхиляє і звертає увагу на те, що відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, водій автомобіля марки «Audi» д. н. з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 є потерпілим унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, зміст протоколу свідчить про те, що ОСОБА_1 своїм підписом у протоколі підтвердив, що відомості щодо особи та статусу потерпілого внесені правильно.
У своїй заяві від 08.01.2021 ОСОБА_1 також вказав, що він потерпілий у справі, не має жодних претензій до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 .
Крім того, суд бере до уваги й те, що ОСОБА_1 особисто брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, його процесуальні права були йому роз`яснені, що підтверджується протоколом судового засідання.
Отже, на підставі сукупності доказів, які є допустимими, належними та достатніми, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сумнівів у визначенні статусу потерпілого у справі ОСОБА_1 не виникає. Тому, доводи у цій частині є такими, що спростовуються вищенаведеними доказами.
Разом з тим, дослідивши доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не повному обсязі з`ясував фактичні обставини справи, а саме у частині відшкодування ОСОБА_2 завданої шкоди та не дав оцінку сукупності доказів, чим порушив право потерпілого ОСОБА_3 , який є власником транспортного засобу марки «Audi» д. н. з. НОМЕР_3 на відшкодування завданої шкоди страховою компанією, - апеляційний суд не визнає слушними, оскільки такі спростовуються матеріалами справи та не слугують підставою для скасування судового рішення.
Так, враховуючи заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які за змістом є ідентичні та свідчать про відсутність претензій у контексті відшкодування моральної та моральної шкоди, а також беручи до уваги пояснення вказаних осіб під час розгляду справи у місцевому суді, де ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили, що дійшли згоди у питанні відшкодування завданої шкоди, - апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку у в цій частині.
При цьому апеляційний суд зазначає, що заяву про визнання особи потерпілим має право подати лише та особа, якій внаслідок ДТП завдана шкода, а не будь-яка особа, що ОСОБА_1 не надав докази про наявність у нього доручення представляти інтереси ОСОБА_3 .
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_2 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених п. п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України і, відповідно, у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана потерпілим апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 21 січня2021 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан