СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/7149/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О. розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від УПП в м. Києві ДППпро притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2021 року о 00 год. 50 хв. в м. Київ по вул. Стрийська, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом OPEL ASTRA, д.н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук, що підтверджується результатами медичного огляду водія на стан сп`яніння приладом «Драгер Алкотест» від 25.05.2021 року,який встановив 0,33 % проміле алкоголю.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, до суду надіслав письмові пояснення. В яких категорично заперечував щодо вини у вчиненому правопорушенні, зазначає про недоведеність фату керування транспортним засобом та недоведеність факту перебування у стані алкогольного сп`яніння, вважає, що склад правопорушення відсутній як такий.

Окремо до суду через електронний суд надіслано пояснення представника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, який діє за нотаріально завіреною довіреністю - ОСОБА_2 .

В своїх поясненнях представником ОСОБА_2 зазначено, що диск з відеозаписом є неналежним доказом, оскільки запис здійснено з моменту початку проведення огляду на стан сп`яніння, вказує на те, що всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, огляд проводився у відсутність свідків. Вважає, що сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом вини у тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст.268 КУпАП справу може бути розглянуто у відсутності особи, коли є дані про своєчасне сповіщення особи про час і місце розгляду справи, якщо від особи не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Пояснення представника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , судом не можуть бути взяті до уваги з наступних підстав.

Крім того, слід звернути увагу на те, що Конституційний Суд, визнав неконституційними положення ч. 1 ст. 268 КУпАП, які передбачали, що при розгляді справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право користуватися юридичною допомогою адвоката.

Після ухвалення Конституційним Судом зазначеного рішення частина 1 ст. 268 КУпАП викладена в редакції, відповідно до якої особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Однак ані представник Волянюк Д.В., ані особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не надали документів на підтвердження обставин, що ОСОБА_2 є фахівцем у галузі права, також вони не навели закон, за положеннями якого ОСОБА_2 має право надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Відповідно до ст. 1312 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Єдиним законом, який регламентує надання правової допомоги є Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Водночас, зазначений Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не визначає поняття іншого (крім адвоката) фахівця у галузі права, який може здійснювати захист чи представництво.

Єдиною можливістю для суду подолання прогалини права щодо відсутності нормування діяльності (представництва) фахівців у галузі права під час розгляду справ про адміністративні правопорушення є застосування аналогії права.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Отже, враховуючи характер правопорушення, а також те, що за це правопорушення на притягувану особу може бути накладено стягнення, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери, а також практику Європейського суду з прав людини щодо визначення поняття «кримінальне обвинувачення», то суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку аналогію закону щодо участі представника потерпілого саме у кримінальному провадженні, тобто положення ст.ст. 45, 58 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 45, ч. 1 ст. 58 КПК України, потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником, тобто адвокат.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у справі про адміністративне правопорушення бути представником особи, що притягується до адмінвідповідальності, має право виключно адвокат.

На підставі вищевикладеного суд не може залучити в якості представника ОСОБА_2 та брати його пояснення, надіслані через Електронний суд до уваги.

Суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.9 А Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ч.1 ст.130 КУпАП складом адміністративного правопорушення є зокрема керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Факт вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час розгляду справи матеріалів, а саме протоколом від 25.05.2021 року про адміністративне правопорушення серії ААБ № 196988, відеозаписом АА00030, результатом проходження (чеком) ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння приладом «Драгер» від 25.05.2021 року, яким встановлено 0,33 % проміле, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, в якому ОСОБА_1 проставив власноручний підпис в графі «З результатами згоден». Ідентичний підпис проставлено в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 в графі щодо «особа, що ознайомлена» та в графі «пояснення особи».

До письмових пояснень ОСОБА_1 наданих до суду, суд ставиться критично та розцінює їх як такі, які спрямовані на введення суду в оману, з метою уникнення відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів; під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. В даному випадку огляд водія на стан сп`яніння проводився поліцейськими з застосуванням технічних засобів відеозапису, тому присутність свідків не є обов`язковою.

За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що водій ОСОБА_1 порушуючи вимоги п.2.9 А ПДР України, скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Зі структури КУпАП вбачається, що правопорушення, за вчинення якого особа притягується до адміністративної відповідальності, передбачене главою 10 «Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку», що, у свою чергу, з урахуванням приписів частини другої статті 33 КУпАП виключає можливість суду при накладенні адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення,передбаченого статтею 130 КУпАП, брати до уваги особу порушника, його майновий стан, інші обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Тому при вирішенні накладення адміністративного стягнення судом дані обставини до уваги не беруться.

Відповідно до ст.401 КУпАП суд стягує з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст.ст.23, 33,401, ч.1 ст.130, ст.283-285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва.

Суддя Н.О. Горбенко